(NIELEN) PO STOPÁCH NAŠICH PREDKOV
PRVÉ DESAŤROČIE ORGANIZÁCIE SLOVENSKEJ MLÁDEŽE V MAĎARSKU

Budapešť 2001

Publikácia Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM),
ktorá vyšla s podporou
Ministerstva kultúry Slovenskej republiky,
verejnej nadácie Pre národné a etnické menšiny v Maďarsku
a Ministerstva národného kultúrneho dedičstva Maďarskej republiky.

Zostavil, upravil, zredigoval (čiastočne i zrevidoval):
zakladajúci člen, kronikár a prvý ideo-
-logický tajomník OSMM
Imrich Fuhl.

Za vydanie zodpovedá: predsedníčka OSMM Mária Matejdesová.
ISBN 963 00 7147 0
Obálku s použitím vlastnej koláže navrhol: Imrich Fuhl.
Pri zostavovaní publikácie redaktor použil o. i. archívny materiál OSMM
a týždenníka Ľudové noviny.
Typografia, zalamovanie a príprava do tlače: Spoločnosť FUHL BT, Mlynky.

www.oslovma.hu/01-Imro-Ment/ZdruSSUM/OsmmPubl.rtf
Publikácia prináša príspevky, ktoré s istým časovým odstupom môžeme vnímať aj ako dobové dokumenty, nechýbajú však ani pestré spomienky a postrehy niekdajších členov OSMM, príspevky o činnosti národnostnej rockovej skupiny AGR± a vokálnoinštrumentálnej skupiny Negatív, texty repertoáru týchto formácií a básne členov. Ono desaťročie chtiac-nechtiac sa spája snáď s najkrajšími rokmi zakladateľov organizácie. Pre ich „následníkov v hnutí“ prevratné roky spoločensko-politického vrenia, vďaka ktorému mohlo dôjsť i k založeniu OSMM, sa stali učebnou látkou.

Na desiate výročie vzniku OSMM
Na počiatku bolo Slovo. Vlastne boli len slová. O tom, že jediná organizácia našich Slovákov Demokratický zväz Slovákov v Maďarsku zastupuje záujmy všetkých vrstiev našej národnosti, osobitne veľký dôraz si kladie na prácu s mládežou.
Po slovách vznikla debata. Paradoxné bolo, že rozdiel medzi slovami a skutkami pre väčší počet mladých ľudí sa stal očividným v mládežníckom čitateľskom tábore, organizovanom Zväzom v Debrecíne v lete roku 1988. V tamojších rozhovoroch sa vykryštalizoval názor, že je najvyšší čas na založenie samostatnej slovenskej mládežníckej organizácie. Ďalším paradoxom bolo, že „ideológom” osamostatnenia sa mládežníckej organizácie bol vtedajší člen Mládežníckeho výboru DZSM Imro Fuhl.
Po debatách nasledovala aktivita. Avšak od myšlienky založenia aj takto trvalo vyše poldruha roka, kým Organizáciu slovenskej mládeže v Maďarsku riadne registrovali ako celoštátnu spoločenskú organizáciu. A od registrácie uplynulo desať rokov. Generácie prišli a odchádzali. Zakladajúci členovia väčšinou už prekročili všetky možné termíny, pokiaľ sa človek považuje za mladého. Avšak ak prejdeme menoslov „zakladajúcich otcov” vidíme, že skoro všetci zostali aktívni na národnostnom poli. Za príklad by som uviedol len dvoch: Ján Fuzik je dnes predsedom Celoštátnej slovenskej samosprávy, Gabriel Hattinger predsedom Celoštátnej rusínskej menšinovej samosprávy.
Aktivita sa rozšírila. Pomaly, ale postupne sa zakladali pobočky, ktoré si vyvíjali svoje aktivity, usporadúvali svoje vlastné akcie. Ich súčet dáva prehľad činnosti celoštátnej spoločenskej organizácie. V týchto aktivitách vznikli aj také kultúrne hodnoty, ktoré by bez existencie OSMM možno by nikdy neuzreli svetlo sveta.
Či to boli roky úspešné, alebo nie, to hodnotiť je ešte veľmi skoro. Raz vedúca Katedry slovenčiny na Vysokej škole Gyulu Juhásza mi povedala, že ona na svojej katedre si všimla rozdiel medzi tými poslucháčmi slovenčiny, ktorí boli členmi OSMM a medzi ostatnými. A zrejme tento rozdiel videla v prospech tých, ktorí boli členmi. Silnejšie si uvedomovali svoj pôvod, viac sa zaujímali aj o mimoškolské slovenské podujatia. Sami sa zapájali do organizačnej práce tak na vysokej škole, ako mimo nej.
Niekde tu by som videl podstatu vzniku, existencie a aktivity mládežníckej organizácie. Napomáhať posilnenie identity u tej vrstvy slovenskej mládeže, ktorá v základnej škole sa zapojí do podujatí, organizovaných OSMM a neskoršie sa stáva jej členom. Ukázať im príklad, podľa ktorého si uvedomujú, že znalosť slovenčiny nie je iba školskou záležitosťou. Zoznamovať ich so slovenskými mládežníckymi organizáciami v susedných krajinách. Dávať im možnosť, aby sa aktívne zapojili do národnostného života v Maďarsku. Tieto sú úlohy, ktoré keď zanedbávame, po niekoľko desaťročiach si všimneme, že nemáme dorast, nemáme následníkov. Takže si myslím, že dejiny Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku nie sú uzavreté, bude čo robiť aj naďalej. Táto úloha však už čaká na mladších. Prajem im úspechy.
Anton Paulik (2000)
O nás... - a(j) pre nás
Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) vznikla v roku 1989 v Budapešti. V roku 1996 sa sídlo organizácie presunulo do Domu slovenskej kultúry v Békešskej Čabe. OSMM je organizácia s celoštátnou pôsobnosťou, ktorá má osem pobočiek. Pobočky zjednocujú jednak mladých Slovákov žijúcich v slovenských obciach (Békešská Čaba, Budapešť - Piliš, Šámšon, Segedín, Slovenský Komlóš), jednak stredoškolákov (Slovenské gymnázium v Békešskej Čabe a v Budapešti) a študentov študujúcich na Slovensku (Bratislava).
OSMM je nonprofitová spoločenská organizácia, ktorá svoje fungovanie a realizovanie vlastných programov zabezpečuje zo štátnej dotácie a podpôr rôznych nadácií. Od jej založenia ju podporuje aj Výbor pre ľudské práva, menšiny a konfesie pri parlamente MR. V uplynulých rokoch organizáciu finančne podporovali: Menšinové oddelenie Ministerstva školstva MR, Verejná nadácia pre národné a etnické menšiny v Maďarsku, Odbor pre menšiny pri Maďarskom osvetovom ústave, Odbor pre národné a etnické menšiny pri Ministerstve národného a kultúrneho dedičstva MR a Samospráva mesta Békešská Čaba.
OSMM úzko spolupracuje so Zväzom Slovákov v Maďarsku a Celoštátnou slovenskou samosprávou. Jednotlivé pobočky sú v kontakte s miestnymi slovenskými menšinovými samosprávami. Organizácia je už roky v pracovnom styku so Združením pracujúcej mládeže na Slovensku, s Klubom slovenskej mládeže so sídlom v rumunskom Nadlaku, s Obcou Slovákov z Prahy ako aj s Domom zahraničných Slovákov v Bratislave.
Medzi najdôležitejšie úlohy organizácie patrí zjednocovanie a aktivizovanie slovenskej mládeže s cieľom zachovania a rozširovania slovenského jazyka, kultúry a národopisných pamiatok.
Slovenské zvyky, ktorých pôvod siaha niekedy až do dávnych storočí, sa v jednotlivých regiónoch, resp. osadách líši, mladí preto poznajú iba tie tradície, ktoré sa zachovali v ich blízkom okolí. Pri zostavovaní svojho programu sa organizácia usiluje o to, aby sa jej členovia oboznámili so zvykmi a tradíciami ostatných regiónov, čím chce napomôcť posilnenie národnostnej identity a pocitu spolupatričnosti slovenskej mládeže. V tomto duchu sa konajú letné tábory, usporiadané každoročne v jednotlivých - Slovákmi obývaných - regiónoch Maďarska. V posledných rokoch bol jazykovo-vzdelávací tábor v Békešskej Čabe, národopisný zberateľský tábor v zemplínskych osadách (Malá Huta, Veľká Huta, Fizér, Pálháza) v Šámšone, v Sarvaši a v Banke, tanečný tábor v Novej Hute a tradičné zabíjačky v Slovenskom Komlóši, a v Šámšone.
Medzi základné ciele OSMM patrí zoznámenie sa s historickými, zemepisnými a kultúrnymi pamiatkami Slovenska, posilnenie väzby s materskou krajinou, vytvorenie nových kontaktov so slovenskou mládežou z rôznych štátov. V tomto duchu sa členovia organizácie už trikrát zúčastnili na Svetovom festivale slovenskej mládeže v Martine a od roku 1993 sú každoročnými účastníkmi medzinárodného stretnutia „Rysy” v Tatranskej Lomnici.
OSMM takisto organizuje medzinárodné podujatia. Už osemkrát sme usporiadali medzinárodný futbalový turnaj Dolnozemský pohár v Békešskej Čabe. Letný tábor, ktorý sa konal v roku 1996 v Békéš-Dánfok-u na tému európska integrácia, bol realizovaný s finančnou podporou programu PHARE.
OSMM sa okrem programov, organizovaných pre členstvo, usiluje aj o aktivizovanie žiakov základných škôl organizovaním regionálnych programov a letných čitateľských táborov. Na základe dohody o spolupráci s Domom mládeže v meste Brezno sme zorganizovali čitateľské tábory v Brezne, resp. v Békešskej Čabe, kde boli žiaci ubytovaní v rodinách, čím sa podnecovalo používanie slovenského jazyka v každodennom živote. Od roku 1993 sa každoročne koná recitačná súťaž a súťaž v prednese rozprávok, ktorej sa zúčastňujú všetky základné školy Békešskej župy, kde sa vyučuje slovenčina. Počet účastníkov vždy dosiahol počet 120 osôb. Súťaž prebieha v rôznych vekových kategóriách. Cieľom celodenného podujatia je okrem rozširovania znalostí detí a zachovania kultúrnych tradícií aj zabezpečenie možnosti na súťaženie. Táto kultúrna prehliadka je od roku 1998 i regionálnym kolom celoštátnej súťaže Slovenské spievanky a veršovanky.
Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku mieni svoju prácu aj naďalej vykonávať v tom duchu, aby sa slovenský jazyk, slovenská kultúra a tradície v Maďarsku zachovali prostredníctvom slovenskej mládeže a stali sa jej vlastnými, čo je zároveň zárukou revitalizácie našej národnosti.
Mária Matejdesová, predsedníčka OSMM (2001)
Hlavné body programu OSMM
Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) ako samostatná, nezávislá právnická osoba združuje mladých Slovákov v Maďarsku a svojou činnosťou sa podujíma na zastupovanie záujmov slovenskej mládeže v Maďarsku.
OSMM hodlá spolupracovať so všetkými celoštátnymi a. miestnymi organizáciami Slovákov v Maďarsku, ako aj so všetkými domácimi a zahraničnými organizáciami a jednotlivcami, postoje ktorých slúžia záujmom slovenskej mládeže v Maďarsku.
Hlavnou úlohu organizácie je prispieť k záchrane bytia slovenskej menšiny v Maďarskej republike posilnením národnostného povedomia a rozvíjaním pocitu spolupatričnosti v kruhu mladých Slovákov v našej vlasti, ako i zachovaním tradícií Slovákov v Maďarsku a ich zapojením do kultúry oboch národov.
OSMM pokladá za dôležité, aby sa v blízkej budúcnosti komplexne zreformoval systém tzv. národnostného školstva, a to smerom k symetricky dvojjazyčnej, resp. jednojazyčnej (slovenskej) výučbe. Požaduje, aby sa vo výchovno-vzdelávacom procese tzv. národnostného, ale čiastočne aj väčšinového maďarského školstva uplatnili svojrázne tradície a politické, kultúrne, historické, spoločenské a iné črty, charakterizujúce Slovákov v Maďarsku.
Naša mládežnícka organizácia chce povzbudzovať a podporovať záujem o účasť na náboženskej a cirkevnej činnosti v slovenskom jazyku, aby mladí členovia cirkví mali možnosť pripraviť sa na svoje poslanie v materinskom jazyku.
OSMM hodlá spolupracovať s kompetentnými orgánmi v otázkach štúdia, čiastkového štúdia, doškoľovania a usporadúvania odborných a priateľských stretnutí slovenskej mládeže našej vlasti v materskej krajine.
Svojou koordinačnou činnosťou sa OSMM snaží napomáhať stredoškolských a vysokoškolských absolventov slovenského pôvodu pri získavaní pracovného zaradenia a v súlade s kvalifikáciou.
OSMM hodlá vystupovať za záchranu slovenských historických, architektonických a iných kultúrnych hodnôt, vrátane starých slovenských cintorínov.
Naša mládežnícka organizácia navrhuje založenie nového slovenského mládežníckeho tlačového orgánu, ktorý by mal vychádzať ročne aspoň štyrikrát a mal by mať charakter obrázkového časopisu.
OSMM hodlá vyvíjať úsilia na prekonanie roztrieštenosti našej národnosti, vystupuje za založenia strešnej organizácie Slovákov v Maďarsku. Takáto vrcholná organizácia si však môže nárokovať štatút celoštátnej slovenskej samosprávy iba v tom prípade, ak združuje všetky, alebo aspoň prevažnú väčšinu slovenských organizácií s celoštátnou pôsobnosťou, resp. záujmové či samosprávne združenia Slovákov v Maďarsku.
O našej pobočke v Bratislave
Našu málopočetnú pobočku v Bratislave tvoria študenti vysokých škôl a univerzít s rôznym zameraním.
Život našej pobočky je menej organizovaný. Skôr vytvárame spontánne aktivity, ako napríklad navštevovanie rôznych kultúrnych podujatí. Väčšinou divadelné a filmové festivaly, výstavy rôznych umeleckých diel, aby sme sa oboznámili a priblížili k dnešným trendom slovenskej a európskej kultúry. Organizujeme aj výlety do prírody, návštevy hradov a zámkov a múzeí. Udržiavame kontakt s Domom zahraničných Slovákov, ale aj s viacerými študentskými organizáciami, ktoré sídlia v Bratislave.
Sme v kontakte aj s OSMM, aby sme boli informovaní o aktuálnych podujatiach našej materskej organizácie.
Tieto činnosti robíme z vlastnej iniciatívy, z vlastných finančných prostriedkov.
Žiaľ nemáme v silách, aby sme mohli propagovať našu pobočku medzi študentmi stredných škôl v Maďarsku, a preto hrozí zánik našej Bratislavskej pobočky.
Členovia bratislavskej pobočky OSMM (1993)
Spolupráca medzi OSMM a KSMN
Písal sa rok 1992. Bola treskúca zima a nadlacká mládež sa ohrievala pod pecou. A vtedy poslal Čabiansky kruh slovenskej mládeže pozvánku na fašiangový bál. Vznikla tu možnosť dobrej zábavy a nadviazania nových kontaktov – dobrá ponuka pre nadlackú mládež.
Prvého stretnutia v Békešskej Čabe sa zúčastnilo približne 10 Slovákov z Nadlaku. A akú to malo ozvenu? Skutočnosť, že podobné akcie sa uskutočňovali a uskutočňujú sa pravidelne každoročne tak v Maďarsku ako i v rumunskom Nadlaku, svedčí o tom, že raz uviazaná niť sa neroztrhla, že Klub slovenskej mládeže v Nadlaku udržiava doteraz blízke kontakty so slovenskou mládežou z Maďarska. A to nielen pri príležitosti fašiangových bálov, ale aj športových podujatí, rôznych seminárov a cyklistického zájazdu organizovaného pri príležitosti 275. Výročia osídlenia Dolnej zeme Slovákmi. Na začiatku ťažisko stretnutí spočívalo v organizovaní priateľských futbalových zápasov tak v Békešskej Čabe ako i v Nadlaku. Na jednom posedení zrodil sa nápad organizovať futbalový turnaj Dolnozemský pohár OSMM v Békešskej Čabe, ktorého sa zúčastní viacej slovenských mužstiev z Dolnej zeme. Nápad bol zrealizovaný v roku 1992 a stal sa tradičný. Členovia Klubu slovenskej mládeže v Nadlaku si ešte ani raz nenechali ujsť príležitosť zúčastniť sa tejto najmasovejšej akcie Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku. Jej hlavným cieľom je stretávanie sa, zdokonaľovanie si slovenského jazyka, vytváranie kontaktov, zoznamovanie sa a nadväzovanie si priateľstva medzi mladými Slovákmi.
K upevňovaniu slovenského jazyka prispieva aj hosťovanie ochotníckeho divadelného súboru z Nadlaku v Békešskej Čabe, ktorého účinkovanie bolo umožnené Organizáciou slovenskej mládeže v Maďarsku v rokoch 1995 a 1997. Podľa prejavov obecenstva divadelné predstavenia boli prijaté s nadšením, čo svedčí o dobrom umeleckom výkone.
Doteraz zorganizované akcie Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku mali masový charakter, vysokú úroveň a pozitívne vplývali na všetkých účastníkov.
Do budúcnosti zostáva len veriť, že aj naďalej naše priateľstvo pretrvá a spolupráca medzi Klubom slovenskej mládeže v Nadlaku a Organizáciou slovenskej mládeže v Maďarsku nezanikne.
Ján Dovál (2000)
Ako to bolo s tou „strašnou”
strešnou organizáciou
a slovenským parlamentom?
OSMM sa vždy snažila spolupracovať
V prvých stanovách Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) koncipovaných v roku 1989 bola formulovaná o. i. snaha spolupracovať so Zväzom Slovákov v Maďarsku (ZSM, vtedy ešte DZSM, čiže Demokratickým zväzom Slovákov v Maďarsku) a „s každou tunajšou mládežníckou a inou organizáciou, ktorej činnosť slúži záujmom slovenskej mládeže v Maďarsku.” Vychádzali sme z danej situácie a uvedomovali sme si, že ak chceme pracovať skutočne efektívne, nemôžeme sa izolovať od ostatných slovenských organizácií, ktorých počet vtedy sľubne vzrástol, čo oprávňovalo k nádeji na mnohostranné zastúpenie záujmov našej menšiny.
Plánovaná spolupráca vôbec nemala znamenať pripojenie alebo podriadenie sa hociktorej inej organizácii, dokonca nevyžadovala by ani úplné zjednotenie politických platforiem. To, že každá organizácia má iný profil (naša je zameraná na aktivizovanie mladých ľudí, Slobodná organizácia Slovákov /SOS/ je politicko-spoločenským zoskupením, ZSM rozvíja širokú kultúrnu aktivitu, atď...) veľmi dobre by sa dalo využiť rozumnou koordináciou ich činnosti. Mali sme síce na mysli predovšetkým praktické otázky - organizovanie letných táborov, kultúrnych zájazdov, rôznych stretnutí - popritom sme ale dúfali, že podarí sa nám dospieť k jednotnému stanovisku aj v tých najzávažnejších otázkach. Vyžadovali by to najmä problémy súvisiace s národnostnou politikou Maďarskej republiky.
Strašná strešná organizácia?
Prvým konkrétnym krokom OSMM v tomto smere bola výzva predsedníctvu ZSM, SOS a Združeniu slovenských spisovateľov v Maďarsku (ZSSM) z februára r. 1991. Prvoradým podnetom bola otázka rozdelenia dotácie, udelenej menšinovým výborom maďarského parlamentu. Navrhovali sme založiť konzultatívnu radu, ktorá by neskôr mohla fungovať ako strešná, samosprávna organizácia Slovákov v Maďarsku. Jej vytvorenie by zohľadnilo určité objektívne „mocenské pomery” v rámci našej národnosti. Veď ak sme sa nechceli púšťať do „jalových diskusií” o (ne)legitímnosti jednotlivých organizácií, o „údajnom” a „skutočnom” počte ich členstva, potom sme museli uznať, že najviac ľudí dokáže mobilizovať predsa len ZSM (aj keď to vyplývalo v značnej miere z toho, že Zväz zdedil z predchádzajúceho obdobia fungujúcu infraštruktúru s plateným aparátom a v podstate mal neporovnateľne lepšie možnosti ako ostatné, novozaložené organizácie). Avšak podobná tolerancia a snaha o vzájomné porozumenie nebola charakteristická pre všetky naše organizácie. Svedčí o tom i fakt, že na náš návrh sme nedostali jedinú odpoveď. Nikto nepokladal za potrebné, aby sa k nemu - aspoň zo slušnosti - vyjadril...
Tento neúspech (okrem zlého pocitu, ktorý sme nadobudli z neochoty svojich partnerov) mal aj ten následok, že spomínanú štátnu dotáciu rozdelil medzi našimi organizáciami podľa návrhu menšinového úradu vlády parlamentný výbor. Jeho členovia však ani nemohli poznať našu situáciu v jej úplnosti. Rozhodovalo sa na základe štatistických údajov, ktoré (ako vieme) sa dajú všelijako vysvetľovať.
Slovenský parlament
Celý rok sa potom o možnosti spolupráce našich organizácií nehovorilo. Napriek tomu sme to asi všetci pociťovali ako čosi nevyhnutne potrebné aj na vyššej úrovni koordinovanosti. Existovali síce prípadné a dočasné „spojenectvá” či „pracovné tímy”, ale vždy pritom zostávala aj „druhá strana”, ktorá s tou prvou nesúhlasila, alebo ju dokonca odsudzovala. Svedčí o tom aj založenie „prípravného výboru zastupiteľstva slovenských celoštátnych organizácií v Maďarsku s cieľom preskúmať podmienky na zjednotenie aktívnych a zaangažovaných síl našej národnosti.” Prostredníctvom tohto výboru - iniciátormi boli tentoraz SOS, ZSSM a Ústredný slovenský tanečný súbor - sa mal založiť Slovenský parlament.
OSMM sa vyjadrila k tejto otázke na svojom zasadnutí vo februári r. 1992 - presne rok po predložení svojho návrhu na zriadenie podobného fóra. Rozvinula sa čulá diskusia, nie všetci súhlasili s postupom iniciátorov Slovenského parlamentu, ktorí na svoje zasadnutie nepozvali predstaviteľov ZSM, čím v podstate porušili hlásané demokratické princípy fungovania nastávajúceho „parlamentu”. Bola to asi chyba, keďže Zväz bol a je „zatiaľ jediná naozaj masová organizácia našej Slovače” a zo strany tzv. alternatívnych organizácií je nezmyslom protestovať proti určitým, nesporne pretrvávajúcim nedostatkom v činnosti ZSM úplným dištancovaním či skôr izolovaním sa.
Na druhej strane účastníci zasadnutia OSMM vyzdvihli možnosť vstupu ZSM do Slovenského parlamentu, ak s jeho činnosťou „Zväzáci” súhlasia, pričom neprítomnosť Zväzu by nemala byť prekážkou pripojenia sa OSMM. Výsledok hlasovania bol potom jednoznačný: členovia OSMM odpovedali kladne na výzvu koordinačného výboru, teda opäť potvrdili svoju ochotu a snahu spolupracovať s každým, ak je to prospešné. Na zasadnutí sme si zvolili aj svojich delegátov a bolo dobre vidieť, že aj napriek niektorým hlasom nezáujmu mnohí členovia by sa radi zapojili aj do politických aktivít OSMM. Pravdaže nie je to túžba po nejakej kariére, pozícii, vyplýva to skôr z poznania, že v súčasnosti sa ani taká organizácia, ako naša (ktorá sa založila na báze priateľského kruhu a postupne vyrástla v celoštátnu organizáciu) si nemôže dovoliť nezapojiť sa do politického diania. Aj keď našou prvoradou úlohou nie je „politizovať vo veľkom”, ale organizovať atraktívne a zároveň obsažné podujatia, na ktoré by prišlo veľa mladých, predsa nemôžeme byť apolitickí a hlásať neutralitu pri rozhodovaní v takých otázkach, ktoré sa nás bezprostredne týkajú, napr. národnostné školstvo, slovenské masmédiá a podobne. Nie je pritom pravdou, že sme v týchto veciach „nekompetentní”. Medzi nami sú už pracujúci a aj budúci učitelia, novinári, farári, osvetári, atď..., ktorí dostatočne poznajú súčasnú situáciu našej Slovače. Všetko by mohlo byť oveľa účinnejšie, keby sme v dôležitých otázkach konzultovali aj s odborníkmi z iných slovenských organizácií, ktorí môžu mať na veci iné názory. To je tiež príčina, prečo sme sa rozhodli vstúpiť do Slovenského parlamentu. Zdá sa však, že naša ochota zase nestačila. Pôvodná zanietenosť iniciátorov zlyhala - hoci neviem na čom - a „parlament” prestal fungovať ešte skôr, ako by vôbec rozbehol svoju činnosť. Opäť nič podstatného sa nestalo, všetko ostalo po starom.
Pokus Čabanov
Koncom apríla 1992 sa predstavitelia Čabianskej organizácie Slovákov (ČOS), ktorá je pobočkou ZSM, obrátili na predsedov SOS a OSMM s návrhom na spoločné rokovanie. Nebol to návrh na zriadenie nejakej strešnej organizácie či pevnej štruktúry, Čabania sa rozhodli „iba” dostať všetkých zainteresovaných konečne za spoločný rokovací stôl. Stretnutie malo mať viac-menej symbolický význam, malo ísť o akési „zmierenie proti sebe stojacich strán”, pričom plánované vyhlásenie malo slúžiť ako základ budúcej konkrétnej spolupráce. Mali sa tu riešiť rozpory, ktoré nedovoľovali zblíženie sa týchto strán: „legitimita jednotlivých organizácií, registrácia a počet ich členstva, asistencia osôb, organizácií a tlačového orgánu v asimilačnom procese predchádzajúceho režimu...” Autorka týchto riadkov aj vtedy mala pocit, že tieto rozpory sa zakladajú na viac-menej vymyslených, nepodstatných, niekedy dokonca smiešnych názoroch a tvrdeniach niektorých popredných predstaviteľov našich organizácií. Zdalo sa, že skutočne existujúce rozpory pri minimálnej ochote a rozumnej úvahe by sa dali celkom jednoducho riešiť. Z toho vyplývalo i naše nadšenie z vyhlásenia, ktoré 10. mája v Békešskej Čabe prijali predstavitelia OSMM a ČOS. Je totiž nezmyslom debatovať o legitimite, ak táto debata je jedinou aktivitou daných organizácií. Ak sa naša činnosť končí ohováraním a obviňovaním iných, potom sme zbytočne legitímni. Takisto je zbytočné vyhlasovať, že máme desaťtisíc členov, ak sa pritom našich akcií zúčastní desať ľudí. Je vecou každej organizácie, ako si získa členov, a preto ich počet nemôže byť jediným kritériom pri posudzovaní jej úspešnosti.
Okrem týchto „ideologických” otázok vedúci OSMM a ČOS sa zhodli aj v tom, že ktoré odborné problémy „je možno riešiť úspešne len spoločne: koncepcia národnostného školstva, masovokomunikačných prostriedkov, zastúpenia menšín v parlamente a zakladania miestnych národnostných samospráv...”
Prítomní predstavitelia ČOS Anna Ištvánová a Matej Šipický (vtedy ešte podpredsedovia ZSM) nám sľúbili, že prijaté vyhlásenie predložia Predsedníctvu ZSM. Zdalo sa nám, že toto vyhlásenie je také tolerantné a - v dobrom zmysle slova - také všeobecné, že nedá sa s ním nesúhlasiť. Ukázalo sa však, že súhlas nestačí. Totiž Predsedníctvo Zväzu koncom mája síce „jednohlasne prijalo Spoločné vyhlásenie OSMM a ČOS”, avšak na tom istom zasadnutí to isté Predsedníctvo sa rozhodlo vypísať konkurz na obsadenie miesta šéfredaktora Ľudových novín bez predbežnej konzultácie s ostatnými slovenskými organizáciami. Ignorovalo tým Redakčnú radu, ktorá pozostávala z odborníkov, predstaviteľov všetkých organizácií a ktorá rok predtým zvolila šéfredaktora. Ten mal poverenie na štrnásť mesiacov (od 1. mája 1991) a očakávali sme, že o tom, čo (kto) bude potom, zase rozhodne táto rada. Veď takto by sa uskutočnila zásada, ktorú sme sformulovali aj vo vyhlásení. Nestalo sa tak, lebo ZSM, odvolávajúc sa na právny fakt, že on je majiteľom novín, vypísal a zhodnotil konkurz. Novým šéfredaktorom sa potom stala osoba, voči ktorej všetky ostatné organizácie majú vážne výhrady. A. Paulik ako predseda OSMM protestoval proti tomu aj v našom týždenníku: „Možno Predsedníctvo Zväzu ani nepochopilo, čo vlastne znamená III. bod prijatej spoločnej výzvy, alebo zásadu arogancie silnejšieho považuje za normálny jav aj v našom národnostnom živote. V oboch prípadoch tu ide o nepremyslený krok.”
Je síce pravda, že Zväz mal právo na tento krok, ale takýto postup je neetický a nedemokratický, veď Ľudové noviny sú jediným „týždenníkom Slovákov v Maďarsku” (ako sa to uvádza v záhlaví novín), teda pri rozhodnutiach o ňom mali by byť prítomní predstavitelia všetkých našich spoločenských organizácii. (To bol dôvod, prečo OSMM v roku 1992 zbierala podpisy pod Petíciu za nezávislosť Ľudových novín, ktorú podporili aj SOS a ZSSM.
Vráťme sa však k békéščabianskemu vyhláseniu. Predseda SOS Alexander Kormoš označil naše rokovanie za „jalovú diskusiu” a nezúčastnil sa ho. Škoda. Možno by sme sa na niektorých veciach predsa boli dohodli. Na výzvu, aby k našim spoločným stanoviskám „zaujali postoj ostatné organizácie a každý zodpovedný Slovák” neprišla žiadna reakcia - okrem tých dvoch (ZSM, SOS), ktoré však sú, ako sme videli, prinajmenšom neseriózne.
To je teda krátka kronika snáh OSMM o spoluprácu s ostatnými slovenskými organizáciami. Je to ale aj kronika intolerancie, neochoty alebo - dovolím si tvrdiť - egoizmu a tvrdohlavosti. Táto situácia je bezútešná, ba môže byť až osudová, ak si uvedomíme, že národnostný zákon, ktorý má prijať maďarský parlament, počíta s národnostnými samosprávami (za každú národnosť s jednou) ako partnermi maďarskej vlády. Musíme si uvedomiť, že ZSM má čoraz silnejšie pozície a čoraz väčšiu členskú bázu, čo bude obrovskou výhodou v novej štruktúre. Ak sa chceme na tejto samospráve podieľať aj my, ostatné organizácie, potom je nevyhnutné nájsť konečne spoločnú platformu.
Hajnalka Avarová (1993)
Návrh OSMM na založenie konzultatívnej rady
Predstavitelia Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) sa rozhodli podniknúť konkrétne kroky v záujme založenia strešnej samosprávnej organizácie Slovákov v Maďarsku, ktorá by sa mala čím skôr uskutočniť. Predseda OSMM Anton Paulik sa preto obrátil na vedenie Zväzu Slovákov v Maďarsku (ZSM), Slobodnej organizácie Slovákov a Združenia slovenských spisovateľov v Maďarsku so žiadosťou, aby vyvodiac ponaučenie z minuloročných neúspešných rokovaní riešili túto závažnú otázku vzájomným odstránením emócií. A. Paulik navrhol založiť sedemčlennú konzultatívnu radu, ktorá by mala pôsobiť aj ako prípravný výbor strešnej organizácie. Do tejto rady by mala delegovať každá tzv. alternatívna organizácia Slovákov v Maďarsku s celoštátnym pôsobením po jednom členovi, ZSM troch členov, pričom jej predsedom by mala byť všeobecne uznávaná autorita. V prípade, že sa nenájde takáto osobnosť, konzultatívnu radu by mali viesť striedavo predstavitelia jednotlivých celoštátnych slovenských organizácií. Na usporiadanie prvého stretnutia navrhovanej konzultatívnej rady či prípravného výboru strešnej samosprávnej organizácie Slovákov v Maďarsku sa podujal iniciátor, čiže OSMM.
(-hl, 1991)
Na margo vzniku OSMM
Životaschopnosť z oduševnenia
Ak sa raz napíšu najnovšie dejiny Slovákov v Maďarsku, kronikári budú musieť označiť rok 1990 prinajmenšom za historicky. Už aj z toho dôvodu, že vtedy naši Slováci akoby prestali podliehať popudom zhora, akoby sa začali prebúdzať z príliš dlhého zimného spánku či učičíkania, efektívnosť ktorého iste značne zvýšila i dávka uspávacích tabletiek tzv. národnostnej politiky našej krajiny. Zvýšená aktivita príslušníkov našej národnosti sa prejavila v prvom rade v samoorganizovaní sa. Za najvyšší stupeň tohto procesu môžeme označiť také iniciatívy zdola, ktoré si nenárokovali finančnú, morálnu či inú pomoc a snažili sa o udržanie svojej samostatnosti a nezávislosti, lebo v tom videli záruky úspešného zastupovania záujmov ozajstných a potenciálnych členov. To však neznamená, že nové iniciatívy, ktoré sa začiatkom roka 1990 „rozrástli” na organizácie, by nemali záujem o dobrú spoluprácu či spojenie síl v tzv. strešnej organizácii alebo samospráve Slovákov v Maďarsku.
V januári 1990 - ešte pred vznikom Slobodnej organizácie Slovákov (SOS) a Združenia slovenských spisovateľov v Maďarsku (ZSSM) - sa konalo ustanovujúce zhromaždenie Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) ako združenia mladých Slovákov našej vlasti s cieľom zastupovať predovšetkým ich záujmy. Vzhľadom na nesmierne nízky počet uvedomelých mladých Slovákov za ktorý vďačíme národnostnopolitickej praxi posledných desaťročí, môžeme pokladať za veľký úspech, že do novej organizácie sa prihlásilo okolo 50 členov. OSMM sa potom ako prvá spomedzi slovenských národnostných organizácií v Maďarsku s celoštátnou pôsobnosťou dala registrovať v nových podmienkach spoločenského života a dala sa do práce. Jej členovia boli spoluorganizátormi tradičného fašiangového bálu, skrášlili časť starého cintorína obce Santov (Pilisszántó) a usporiadali slovenský mládežnícky tábor v Békešskej Čabe, výdavky ktorého hradil Demokraticky zväz Slovákov v Maďarsku (keďže OSMM nedisponovala žiadnymi finančnými prostriedkami). Naša organizácia pritom usporiadala i niekoľko kultúrnych podujatí, akými boli napríklad vystúpenia slovenských rockových skupín v Békešskej Čabe alebo vokálnoinštrumentálnej skupiny Negatív, ktorá hrá výlučne zhudobnené básne slovenských autorov žijúcich v Maďarsku.
Naša mládežnícka organizácia získala z nadácie Pre národné a etnické menšiny Maďarska 200 tisíc forintov a tak ďalší mládežnícky tábor by chcela hradiť už z tejto sumy, ktorá je určená na konkrétne akcie. Svoje podujatia - pokiaľ z 200 miliónov forintov, ktoré zabezpečilo Národné zhromaždenie pre menšinové organizácie, nedostane ani halier – by mala organizovať z členských príspevkov a - z oduševnenia. Tieto zdroje však iste nestačia na zabezpečenie miestnosti, telefónnej linky či možnosti cestovania, o platenom „agitátorovi” už ani nehovoriac. Rok 1990, prvý rok jestvovania OSMM, dokázal jej životaschopnosť, ale zároveň upozornil aj na skutočnosť, že nestačí dobrá vôľa, predsavzatia, oduševnenie a plány... Tie sa dajú stopercentne realizovať iba vtedy, ak sú zabezpečené aspoň tie najelementárnejšie predpoklady.
Imrich Fuhl (1991)
Stretnutie aktivistov OSMM
Bohatá paleta podujatí
V kultúrnej miestnosti budapeštianskeho dievčenského internátu Zoltána Fábryho sa 2. júna zišli aktivisti Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM), aby prerokovali tohtoročný rozpočet, príprav letných mládežníckych táborov a plán činnosti.
Organizácia dostala v marci deväťstotisíc forintov zo štátnej dotácie na rok 1991. Okrem toho disponuje sumou dvestotisíc forintov z nadácie, ktorá sleduje podporu letných táborov.
OSMM poskytne finančnú pomoc mládežníckym podujatiam, napr. tanečnému táboru Ústredného slovenského tanečného súboru a mládežníckemu táboru Komáromsko-Ostrihomskej župy.
Spolu so ZSM bude spoluorganizátorom niektorých akcií, napríklad výletu žiakov všeobecných škôl do Bratislavy. 40 žiakom tej istej kategórie poskytne možnosť príjemne stráviť prázdniny pravdepodobne aj Matica Slovenská. Nadácia Híd v meste Tata tiež organizuje tábor, ktorého sa zúčastní 20 žiakov. Desať stredo- a vysokoškolákov sa môže súkromne prihlásiť na vedeckú konferenciu slovenských mládežníckych hnutí Východnej Európy, ktorá sa bude konať na Slovensku koncom júla a začiatkom augusta a ktorú usporiadajú Štúrova mládež, Únia slovenskej mládeže a komárňanské mládežnícke združenie. Maďarské Ministerstvo školstva a vzdelávania usporiada tábor pre stredoškolákov v Bukových horách s účastníkmi z tuzemska i zo zahraničia. Spomedzi jesenných podujatí OSMM ponúka možnosť vycestovať na bratislavské džezové dni (posledný októbrový víkend). 27-29. decembra plánuje lyžiarsky tábor, pravdepodobne pri Poprade.
Organizácia mládeže hodlá v novembri pozvať do Békešskej župy slovenský divadelný súbor z rumunského Nadlaku. V rámci kultúrneho zájazdu vystúpi aj vokálno-inštrumentálna skupina Negatív a tanečný súbor. Negatív si pripravuje program aj na stretnutie slovenských spisovateľov žijúcich mimo Slovenska, ktoré sa bude konať v jeseni v Budapešti.
K vytvoreniu videotéky OSMM sa snaží zabezpečiť si videomagnetofón a kazety a nahrať selektívne archivované relácie Našej obrazovky, ako aj niektoré relácie Slovenskej televízie, napr. animované filmy pre deti a celovečerné programy pre dospelých. Videotékou, ktorú zriaďuje v spolupráci so Zväzom Slovákov v Maďarsku, chce vyjsť v ústrety osvetovým inštitúciám, školám a jednotlivým záujemcom.
OSMM zamýšľa pomôcť žiakom orientovať sa v najnovšej slovenskej literatúre, a preto sa chystá usporiadať súťaž Čítajúce mládež v nádeji, že im poskytne príležitosť oživiť a overiť si literárne udalosti.
Koncom septembra organizácia rozošle školám zoznam a podľa možnosti aj literatúru, ktorú odporúča na prečítanie. Najneskôr v októbri by sa mali začať miestne predkolá, po ktorých bude nasledovať celoštátne kolo. Prípravou súťaže bola poverená Mária Staneková, knihovníčka bázovej knižnice békéščabianskej župy.
OSMM má v pláne zabezpečiť finančnú podporu k vydaniu dvojjazyčnej antológie mladých autorov v Maďarsku, ktoré bude obsahovať pôvodnú a prekladovú tvorbu.
Stanovy organizácie umožňujú, aby mala aj podporujúce členstvo, preto vyzýva jednotlivcov (i dospelých) a kolektívy, aby podľa svojich možností hmotne prispeli na úhradu jej výdavkov. Na záver účastníci zvolili Štefana Kraslána za správcu OSMM.
Veronka Halušková (1991)
Zasadnutie OSMM
O podujatiach mladých
28. septembra sa v Budapešti konalo zasadnutie Organizácie I slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM). Po úvodných slovách predsedu Antona Paulika sa začalo hodnotenie letných podujatí. Správca organizácie Štefan Kraslán oboznámil prítomných s finančnými výdavkami OSMM. Najväčšiu sumu činí podpora 10 letných detských a mládežníckych táborov. Usporiadateľom ďalšieho z nich bola organizácia sama (júl 1991, Sződliget). OSMM hmotne prispela aj i k trom miestnym podujatiam kultúrneho rázu (pre Ústredný tanečný súbor na organizovanie tanečného tábora na Slovensku, na dvojdňové „Santovské slávnosti” a zájazd žilinského detského divadla Maják v pilíšskych obciach). V máji zorganizovala recitačnú súťaž Vyrovnala sa aj s Okrúhlym stolom, v rámci ktorého sa zapojila do prípravy národnostného zákona. Finančne prispela aj k riešeniu otázky rozširovania slovenských publikácií v Maďarsku. Ďalšia potešiteľná správa: združenie mladých si kúpilo videomagnetofón, čo by mal byť krok k vytvoreniu videotéky. Podrobné hlásenie o použití rozpočtu bude uverejnené koncom roka, po jesenných a zimných podujatiach. Z týchto snáď najdôležitejšie bude decembrová čitateľská súťaž, ktorú OSMM vypísala pre všeobecné školy s vyučovacím jazykom slovenským. Študentka Vysokej školy pedagogickej Gyulu Juhásza v Segedíne Mária Tóthová, ktorá bola poverená zorganizovaním súťaže, referovala o prípravách. Knihy, ktoré OSMM nakúpila na Slovensku, sa rozoslali do jednotlivých škôl, ba už prišli aj prvé ohlasy. Učitelia sa obrátili na organizáciu s ponosou, že označené diela z nedostatku času žiaci nestihnú prečítať. Preto sa už urobili isté rozsahové úpravy (sčasti vo forme vyznačenia úryvkov). Zostavuje sa konkrétna náplň súťaže, ktorá bude spojená so zaujímavými akciami. Všetko však neprezradíme, nech to zostane pre účastníkov prekvapením! OSMM každopádne dúfa že táto akcia napomôže zdravé súperenie o hlbšie literárne vedomosti a nestane sa rivalizáciou škôl a prestížnou otázkou, ako tomu bolo doteraz Iné ohlasy navrhujú zapojiť do súťaže aj tie školy, kde sa slovenčina vyučuje len ako predmet. Pre nich sa nabudúce pravdepodobne pripravia zvláštne kategórie.
OSMM sa obrátila na nadáciu podporujúcu výučbu materinského jazyka pod názvom Pro Renovanda Cultura Hungariae, aby podporila čitateľskú súťaž a ďalšie podujatia mladých. V tomto roku má ešte pred sebou nahrávanie mnohokrát spomínanej kazety recitátorov s hudobným pásmom. Tá sa tiež blíži
k realizácii, Imrich Fuhl vzal na seba príprav jej „scenára”. Samozrejme, bude aj tradičný decembrový lyžiarsky tábor, i keď tentokrát nie na Slovensku. Organizácia si už pripravuje plán na budúci rok; mladí sa chystajú na cyklistickú túru, a to z príležitosti 275. výročia osídlenia Dolnej zeme Slovákmi. OSMM sa hodlá zúčastniť aj na svetovom stretnutí slovenskej mládeže v Martine. Taktiež bude usporiadaná aj súťaž v prednese umeleckého slova, teda prózy a poézie.
Prítomní prediskutovali aj otázku samostatnosti OSMM, ktorú nenapomáhala skutočnosť, že v tomto roku mala spoločné rozpočtové záležitosti so Zväzom Slovákov v Maďarsku. Členovia organizácie maximálne súhlasili s tým, že v budúcnosti sa OSMM má stať finančne úplne nezávislá a bude sa snažiť získať vlastnú miestnosť, ktorá by fungovala aj ako klubovňa.
Záverom sa odhlasovalo, že podporujúcemu členstvu prislúchajú tie isté práva, ako riadnym členom organizácie.
Veronka Halušková (1991)
Slovenský Trojhlas mladých v Sződligete
Konečne sa z Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku stala ozaj samostatnou organizáciou, s vlastným rozpočtom a so všetkými povinnosťami vyplývajúcimi z tejto skutočnosti. Pridelením štátnej dotácie sme získali možnosť dokázať, že okrem kritických postojov sme schopní aj organizovať príťažlivé podujatia pre mladých. Za skúšku dospelosti našej organizácie môžeme považovať jednak recitačnú súťaž - ktorú sme absolvovali úspešne - a tohtoročný mládežnícky tábor, ktorý by mali hodnotiť hlavne jeho účastníci.
Účelom podobných táborov by malo byť vytvorenie jazykového prostredia a možnosti používania slovenského jazyka - samozrejme, pomocou rôznych programov čo najviac rozširovať jazykové znalosti účastníkov tábora a upevňovať ich národnostné povedomie. Dobre vieme, že na realizáciu takejto úlohy vyhovuje prostredie na Slovensku, preto sme pôvodne plánovali usporiadať tábor tam, a to s pomocou partnerských organizácií. Myslím, že za neúspech tohto zámeru nie sme zodpovední iba my.
Avšak aj tento neúspech mal svoje kladné stránky. Už v minulosti sme sa snažili vytvoriť predpoklady spolupráce so Slovákmi v Rumunsku a v Juhoslávii. Takto sa nám naskytla možnosť pozvať ich do Maďarsko, aby sa zúčastnili nášho tábora. S ich prispením sa nám podarilo aj vytvorenie slovenského jazykového prostredia, veď ako sme sa mohli o tom presvedčiť, oni sú na tom oveľa lepšie, čo sa týka jazyka a povedomia.
V tomto zmiešanom slovenskom prostredí vznikali preklady a články, či reportáže, ktoré sme sa rozhodli uverejniť v „samizdatovej” podobe. Cieľom je, aby aj tí naši členovia, ktorí sa tábora nezúčastnili, boli informovaní o tom, čo sa tam dialo, aké dojmy mali naši hostia: možno ich získame do tábora aj na budúci rok Táborový Trojhlas mladých je síce jednorazovou ale dúfam, že nie poslednou publikáciou, tohto druhu. Verím, že táto spolupráca nám prinesie aj ďalšie spoločné akcie, ako aj podobné spoločné publikácie.
Anton Paulik (1991)
Jaromír Novák
Podajme si ruky
vymeňme si adresy
nasľubujme sľuby
povedzme niečo pekné
vždy to tak býva...
posledný bozk a posledné
mávnutie
posledné podanie rúk
podajme si ruky
možno sa nám za rok
v práci zoderú
po lakte
a potom
to bude naozaj posledné
podanie rúk
(Sződliget, júl 1991)
Denník z tábora OSMM v Sződligete
Trojhlas slovenskej mládeže
Milí priatelia!
V dňoch 20. až 27. júla Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) usporiadala v Sződligete letný tábor, ktorého sa zúčastnilo 35 stredoškolákov, vysokoškolákov a pracujúca mládež slovenskej národnosti z Juhoslávie, Rumunska a Maďarska. Prítomní si redigovali časopis - prvý tohto druhu pod názvom Trojhlas mladých, ako to znázorňuje aj časť titulnej strany.
Časopis pozostáva z troch častí. Prvú tvorí denník, na ktorom má zásluhy Jaromír Novák z Nadlaku. Druhá obsahuje rôzne príspevky všetkých tých, ktorí sa pričinili, aby sa tento časopis zrodil. Literárna časť Trojhlasu obsahuje preklady mladých účastníkov tábora z juhoslovanskej, rumunskej a maďarskej literatúry do slovenčiny.
Nedeľa: Prvý táborový deň sa začal akumulovaním energie vo forme raňajok. Z účastníkov nechýbal nikto. Pretože to bol len prvý deň, je to veľmi pochopiteľné. Po raňajkách, v spoločenskej miestnosti bol tábor oficiálne otvorený. Privítaciu reč mali Anton Paulik a Štefan Kraslán, ktorí potom vyzvali domácich a zahraničných hostí; aby sa navzájom predstavili a povedali niečo o sebe. Prítomným sa naskytla možnosť dozvedieť sa niečo viac o sebe, o problémoch a úspechoch mladej slovenskej generácie z Juhoslávie, Rumunska a Maďarska. Témou rozhovorov bola problematika škôl, tlače a folklórnych podujatí. Hľadali sa paralely a možnosti spolupráce. Keďže ani v Rumunsku ani v Juhoslávii neexistujú organizácie typu OSMM, nedá sa hovoriť o spolupráci na tejto úrovni. Samotný fakt, že sme tu a že sa o seba zaujímame, však svedčí o tom, že základný kameň našich vzťahov bol položený. Odpoveď na otázku, či z tohto kameňa vyrastie dom, je odteraz aj v našich rukách. Nedeľa, to bolo maximálne voľno. Tí najodvážnejší sa kúpali v „riečke” Dunaj. Ostatní nacvičovali scénku. A čakalo sa na večer, ktorý bol obetovaný - ako inak? - na oltár Bacchusa.
Pondelok: Výlet na Vyšehrad (Visegrád). Vydarená akcia. Ruiny, kus histórie, kus do kopca, prekrásna príroda a my. Cesta z kopca bola dvakrát rýchlejšia než do kopca. Azda vidina chladeného piva dodávala stále viac a viac energie. Keby boli bývali krčmy zavreté, čakanie na kompu by prebiehalo ináč, ne nacvičovaním „kankánu” v Dunaji. Do príchodu vlaku sa Csaba stihol vyžmýkať a vyblázniť. Nestratil sa nikto, ani vlak nik nezmeškal, čo svedči o vysokej morálke, disciplíne a poriadku, ktorý panuje v tábore. „Doma” nás už vítali noví účastníci. Vítali nás statočne, pivom a dobrým slovom. Sledovanie filmu „Sedím na konári a je mi dobre”; malo veľmi blahodarný účinok na divákov. Prebudilo sa v nich estetické a podobné cítenie. Predimenzovanú energiu bolo treba vybiť a preto slovo dostal šport. O polnoci sa myšlienka hrať volejbal ujala na veľké potešenie tých, čo chceli snívať pekné sny. Vedúci tábora odmietol zapojiť sa do tejto akcie s odôvodnením, že nevidí loptu. A tak nakoniec tí čo spali, nespali, lebo tí čo nespali, hlučne spievali pekné ľudové pesničky. Tentokrát bez vulgarizmov. Sme predsa dobre vychovaní a preto tých päť litrov vína a zvyšná „barackpálinka” boli vyhlásené za nepriateľa číslo jedna, ktorého, treba rýchlo zničiť. Všetci bojovali statočne. Vyznamenali sa Betka, čiže Žóka, Jano a Jaro. Odmenení boli na druhý deň bolesťami hlavy.
Utorok: Znovu nás je viac. Štefan prišiel s manželkou a so svojim synom Gregorom, ktorý sa tak stal najmladším účastníkom tábora. Po návšteve v Španielsku, Judita sa rozhodla navštíviť aj náš tábor a zostať tu.
Vrece s návštevami sa pretrhlo po príchode dvoch hviezd - Imricha Fuhla a Gabriela Hattingera. S nimi prišiel aj externý spolupracovník segedínskej televízie Jožo Križan, inak súkromný vlastník videokamery. Zasadnutie „pod stromami” bolo zvečnené na videopásku Sme tam všetci pokope, na večné časy a nikdy inak.
Hattinger, novopečený predseda rusínskej organizácie, nám porozprával o tejto národnosti všetko, čo vedel a pripomenul, že naďalej zostáva platiacim, teda i (po)riadnym členom OSMM. Fuhl, novopečený šéfredaktor Ľudových novín, nám porozprával o týchto novinách všetko čo vedel a pripomenul, že podľa všetkého v blízkej budúcnosti sa noviny premenujú - pravdepodobne na „Slováka v Maďarsku.” Hovoril ďalej o kvalite novín a o pozitívnych zmenách, ktoré v tomto periodiku nastali. Potom večný študent odišiel s večným humorom na večné pivo. Ostatní sa šli kúpať. Cítili sa fajn, okrem Žóky, ktorá stúpila na osu. Osa pravdepodobne umrela.
Večer tradičné video, tradične pokazené. Film o „slaných cukríkoch” sa však páčil. Znovu sme ničili nepriateľa skrytého v alkohole. Udalosti sa však preniesli do chatky číslo 12, ktorá sa tak stala centrom neporiadku, fajčiarskych maniakov a kartárskych vášní.
Streda: Dlho pripravovaná návšteva do Budapešti sa uskutočnila. Metropola nás privítala zvyčajným smogom, veľkomestským ruchom a hustou premávkou. Budova parlamentu sa páčila všetkým. Pani Rozália Čipková taktiež. Milo a srdečne nás privítala na úrade vlády. Skonzumovali sme zopár minerálok a zopár káv, družne sme si pohovorili. Väčšina z nás však družne mlčala a družne počúvala. Stretnutie bolo veľmi bezprostredné. Od pani Agnešky Horváthovej sme sa dozvedeli, že 90.000 Chorvátov v Maďarsku nemá nič proti 5000 Srbom a Slovincom z toho istého štátu. Potešilo nás, že sa národy a národnosti dokážu takto milovať medzi sebou a preto sme navštívili Etnografické múzeum, kde bola expozícia exotických národov a národností.
Na poludnie sme sa stretli v budove ZSM, kde nám pán Július Alt podal zopár zaujímavých informácií. Odtiaľ sa hostia rozptýlili po obchodoch Budapešti. Najšťastnejší boli tí, ktorí už peniaze nemali, lebo nič nestrovili. Predmetom záujmu boli i korunovačné klenoty. Po návšteve Národného múzea, zvedavci si ešte „odskočili” na hrad. Hrad bol však nedobytný ako za čias Turkov. Obzreli sme si ho len z vonkajšieho profilu. Zato sme nakukli do renesančného katolíckeho kostola, kde sa práve konali bohoslužby. Bohužiaľ nemohli sme sa ich zúčastniť, lebo odchádzal vlak.
Zvyšok dňa sa skladal zo zvyškov studeného obeda, ktoré sme mali na večeru. Pretože nepriateľ bol zničený, pilo sa menej a zo zvyku. Kartárska akcia na chate 12 pokračovala až do rána, až do rána, až do rána bieleho...
Štvrtok: Tento deň sa začal tak, že sme sa museli zobudiť. Nie všetkým sa to chcelo, a nie všetkým sa to aj podarilo. Tí zostali bez raňajok. Ich chyba, lebo tentokrát sa nepodával obľúbený ríbezľový džem, ale omeleta.
Ani teplo, ani zima. Najlepší čas na spanie. Tak sa vysvetľuje, prečo sa nikomu nechcelo nacvičovať scénky, alebo robiť preklady. Nadlackí stredoškoláci si stihli nájsť frajerky z vedľajšieho nemeckého zájazdu. Predstavili sa im ako talianski turisti. Nech povie niekto, že nie sme v Európe...
Poobede bola žatva materiálov, článkov a príspevkov od účastníkov tábora do tohto časopisu. Nevedeli sme nájsť výstižné pomenovanie pre tento plátok a nakoniec sme sa dohodli tak, že sme sa vôbec nedohodli. Hľadali a nenašli sa šikovní maliari alebo grafici, tak sa apelovalo na vedomie a svedomie každého, aby spolupracoval s Veronkou, ktorá mala dať dokopy pozbierané články. Ten život..
Na videokazetách, ktoré nám zanechal Imrich Fuhl, najviac nás zaujalo vystúpenie svetoznámej skupiny „Negatív” v Bratislave. Večerný film pre teenagerov a o teenageroch s názvom „Všetko pre učiteľa”, mal pripomenúť divákom, že všetko sa dá, keď sa chce. Oni potom dokázali, že sa dajú karty mastiť až do neskorej hodiny.
Predposledný deň sa skončil celkom normálne. Normálni ľudia sa normálne zabávali, potom šli normálne spať.
Piatok: Po raňajkách niektorí z nás išli na prehliadku Vacova (Vác). Ale pravdepodobne ani tí lenivejší, ktorí zostali na chatách alebo v klubovni, nemali dlhú chvíľu.
Popoludnie uplynulo prípravou táboráku, vrátane zbierania suchého raždia na brehu Dunaja. Horúčkovito sa hotovila večerná zásoba proti hladu a smädu. Znovu sa objavil medzi nami Imro Fuhl aj s rodinou a s najčerstvejším číslom Ľudových novín, neskôr aj Gabriel Hattinger, tentoraz ako nádejný rozširovateľ slovenskej literatúry v Maďarsku. Ešte sa poriadne ani nezotmelo, a už sme sedeli v tráve na dekách alebo laviciach okolo vatry. Záverečný program slávnostne otvoril asi troma vetami Anton Paulik, čím by mohol slúžiť príkladom účastníkom mnohých zdĺhavých porád. Ihneď nasledoval prológ a zároveň epilóg, čiže pesnička k jednoaktovke Frigyesa Karinthyho Tykanie v slovenskom preklade, o ktorú sa postarala Judita so sprievodom gitary a niekoľko pekných dievčenských hlasov. Bakács, Kovács a Takács... - nesmierne vydarená scénka. Búrlivý humor zožal búrlivý potlesk. Zaslúžili sa oň Hajnalka, Betka, Csaba a Jaro. Po tomto perfektnom „divadelnom predstavení” sme si v skupinkách i po dvoch príjemne pohovorili. Tí ktorí mali hlad, vyhľadali si pripravené ražne, napichli na ne slaninu a cibuľu a išli opekať, pričom nanosené raždie rýchlo ubúdalo. Najšikovnejší bol pes Lajos, ktorý nepotreboval natoľko zrak ako skôr dobrý čuch, aby objavil slaninu a výdatne sa nažral a potom si oblízal papuľu a nakoniec - na potešenie Imra Fuhla aj jeho tvár. Vrcholom hodovania boli šťavnaté melóny, o čom svedčili aj „vypasené” zelené kôrky. Medzitým sa do stredobodu pozornosti dostali piesne. Opäť sme si zaspievali „Ej, na hore vysokej Jánošík hrá hokej...” a „Tri dni ma naháňali po celom Montreáli...” piesne, ktoré sme vďaka živému vojvodinskému ľudovému humoru všetci perfektne ovládali. Sme predsa mladí, životaplní, s citom k rýdzemu umeniu... Na naše potešenie si konečne štrngli aj Janovia, na dôkaz toho, že trať Kovačica-Petrovec nie je až natoľko zarastaná tŕním. S pozoruhodným uznaním sa stretli aj piesne (zhudobnené básne) vokálnoinštrumentálnej skupiny Negatív, ako napr. Gitara, Ľúbim ťa (sivý kôň...), s. o. s. (Bol čas...) Na dvoch brehoch barikády, Slová, ktoré bolia, atď... Kolovali fľaše, kolovala gitara, napínali sa struny... Polnoc sme privítali s obrovským hurhajom a šampanským. Prvých sa zmocnila únava okolo druhej a postupne zdolala aj ostatných. Siedmi najvytrvalejší okolo pol piatej pozbierali odpadky, keďže nejaký poriadok predsa len musí byť. Najväčším problémom bolo: ísť či neísť spať, a potom kto koho zobudí... Nakoniec s konštatovaním, že táborák sa mal urobiť hneď na začiatku - keďže tu sa mladí zoznámili a spriatelili najviac - sme uhasili vatru. O chvíľku sa rozlúčime...
Účastníci tábora OSMM v Sződligete (1991)
Futbalový turnaj mladých Slovákov v Békešskej Čabe po prvýkrát
Dolnozemský pohár OSMM ‘92
Čabianski Orli boli najlepší
Z Jamajky na Čabu...
Ktovie, keby sme pred niekoľkými mesiacmi z nejakých nepochopiteľných dôvodov nechali prepásť príležitosť začať deň (takmer každý deň) v Jamajke, k usporiadaniu futbalového turnaja koncom októbra v Békešskej Čabe by možno ani nedošlo. V júli na 5. svetovom festivale slovenskej mládeže v Martine sme však po každej krátkej noci cítili obrovskú potrebu sadnúť si po raňajkách, alebo častejšie namiesto nich, do pohostinstva Jamajka, ktoré bolo najbližšie - ani nie tak nášmu srdcu ako našej ubytovni. No a v Jamajke pri káve a malinovke (to pre tých slabších alebo neplnoletých) a prvých pivách sa hovorilo o všetkom možnom. Naši priatelia z rumunského Nadlaku a z „maďarskej” Čaby akosi nemohli zabudnúť na svoje stretnutia, ktoré spojili s futbalovými zápasmi. Oficiálne by sa dalo povedať, že pri týchto príležitostiach išlo o nadviazanie a prehĺbenie spolupráce Klubu slovenskej mládeže v Nadlaku a čabianskeho Kruhu slovenskej mládeže, členovia ktorého mimochodom nedávno kolektívne vstúpili do celoštátnej „maszfiszovskej” organizácie. Čabianski a nadlackí mládežníci hovorili teda aj v Jamajke tak veľa o futbale, že sa z toho musela zrodiť myšlienka na usporiadanie Dolnozemského pohára OSMM ‘92. Mnohí sme si však ani nemysleli, že z martinskej Jamajky vedie taká krátka cesta na Čabu. A to vďaka tomu, že členovia čabianskeho priateľského kruhu brali svoju úlohu usporiadať turnaj, našťastie, veľmi vážne.
Nezanedbávajme šport!
Je zaujímavé, že naše národnostné organizácie doteraz nie veľmi využívajú možnosť, ktorá sa ponúka na posilňovanie pocitu spolupatričnosti a povedomia našich ešte Slovákov vo forme športových stretnutí. Táto oblasť sa akosi zanedbáva, akoby Slováčik v Maďarsku bol ochotný prejaviť sa vo svojom pôvodnom materinskom jazyku iba na (inak veľmi potrebných) rôznych kultúrnych akciách. V skutočnosti pritom vôbec nemusí byť zákonité, aby sa amatérski športovci jednej (aj) Slovákmi obývanej obce rozprávali so svojimi kolegami z podobnej osady po maďarsky, najmä ak
pre istotu medzi nich pozveme aj Slovákov zo Slovenska alebo Rumunska či Vojvodiny, kde, ako vieme, nie je problém nájsť po slovensky hovoriacich Slovákov.
Vedenie našej mládežníckej organizácie teda nie náhodou podporilo myšlienku futbalového turnaja s medzinárodnou účasťou a neľutovalo tých takmer dvesto tisíc forintov zo svojho pomerne skromného celoročného rozpočtu na hradenie výdavkov súvisiacich s ubytovaním a stravou 120 účastníkov prvého slovenského Dolnozemského pohára. Veď cieľom OSMM je práve ponúknuť našim mladým Slovákom dobré programy a možnosti na stretávanie, na udržiavanie kontaktov. A nielen medzi nimi, ale aj medzi našou slovenskou mládežou a mladými Slovákmi kdekoľvek na svete, no v prvom rade v susedných krajinách. Preto je len samozrejmé, že na turnaj do Békešskej Čaby boli pozvaní futbalisti so svojimi fanúšikmi nielen z Maďarska, ale aj z Rumunska, zo Slovenska a z Vojvodiny. Škoda, že mužstvá z rumunského Bodonošu v bihorskej oblasti a z Vojvodiny - zatiaľ nevieme z akých dôvodov - na turnaj neprišli. Medzinárodný charakter podujatia bol zabezpečený prítomnosťou hráčov a ďalších hostí z miest Nadlak a Topoľčany.
A ide sa na futbal
Slávnostné otvorenie futbalového turnaja Dolnozemský pohár OSMM ‘92 sa konalo v športovej hale Základnej školy č. 2 24. októbra, a to napriek tomu, že prvé zápasy sa vlastne odohrali už deň predtým. V mene „kolektívneho vedenia” Kruhu slovenskej mládeže (KSM) v Békešskej Čabe ako najpočetnejšej miestnej organizácie OSMM pozdravila členov šiestich futbalových mužstiev, fanúšikov a záujemcov Mária Krettová-Matejdesová, ktorá odovzdala slovo predsedovi Samosprávy Békešskej župy Imrichovi Simonovi. Pán predseda, ktorý podporuje činnosť KSM od jeho založenia, vo svojom otváracom prejave o. i. povedal: „Myslím si, že ľudia žijúci na rôznych stranách hraníc majú využiť všetky možnosti na stretávanie. Platí to aj pre mladých Slovákov v Maďarsku, Rumunsku či na Slovensku. Verím, že napriek rôznym nedorozumeniam na úrovni vysokej politiky sa tu prítomní mladí ľudia zblížia formou bezprostredných kontaktov, a to nielen preto, že sú športovci...”
Po pekných a veľmi pravdivých slovách sa pokračovalo v zápasoch, spolu ich bolo šestnásť. Futbalisti si zmerali sily v dvoch skupinách, z ktorých štyri mužstvá postúpili do semifinále a napokon do finále, v ktorom hrali snáď naozaj tí najlepší, ktorí ani počas toľkých zápasov nestratili energiu. Boli to hostia z Nadlaku a hostitelia - mužstvo KSM „Čabianski Orli”. Výsledok finále bol síce dosť tesný (1:2), Čabania si však víťazstvo skutočne zaslúžia. Druhé miesto teda patrí mužstvu Klubu slovenskej mládeže v Nadlaku a tretie získali chlapci z budapeštianskeho slovenského gymnázia, ktorí prekvapivo ľahko porazili zo zápasu na zápas unavenejšie mužstvo OSMM „Domino Pilíš - Budapešť”. Výsledkom turnaja zato, samozrejme, neboli zronení ani futbalisti z mesta Topoľčany, ani mužstvo slovenského gymnázia v Békešskej Čabe a hráči improvizovane vytvoreného tzv. miešaného mužstva.
Rozlúčka v dobrej nálade
Nebol to zlý pocit - vidieť 120 účastníkov vydarenej „masovej” akcie OSMM v jednej miestnosti. V sobotu večer sme si sadli totiž k spoločnej večeri, ktorá bola spojená s vyhlásením výsledkov a odovzdaním odmien: o diskotéke (zatiaľ) ani nehovoriac. V mene rozhodcov sa nám prihovoril sekretár poroty Pavol Tóth, ktorý má dlhoročné skúsenosti v tomto smere:
„Futbalový turnaj je vtedy úspešný, keď sú hostitelia pozorní, hráči féroví, keď sú zápasy na úrovni a keď nie sú zlí ani rozhodcovia. Som o tom presvedčený, že s naším turnajom môžeme byť spokojní aj vzhľadom na tieto požiadavky, pričom našťastie ani k úmyselným úrazom nedošlo. Svetoznámy spisovateľ E. Hemingway sformuloval jednu krásnu myšlienku, podľa ktorej šport nás učí čestne bojovať a so vztýčenou hlavou znášať prehry. Pripomínam ju preto, lebo všetky mužstvá hrali fair play a týmto uľahčili aj prácu rozhodcov a poroty.”
Predseda OSMM Anton Paulik potom vyhlásil výsledky a odovzdal mužstvám diplomy. Predstaviteľ „Čabianskych orlov” prevzal od neho hlavnú odmenu turnaja - krásny pohár s nápisom Dolnozemský pohár OSMM ‘92, pričom osobitne bol odmenený aj najúspešnejší hráč Štefan Mázik z Nadlaku, ktorému sa podarilo dať najviac gólov. Tóno zároveň vyjadril presvedčenie, že úspešný turnaj bude mať pokračovanie.
Po večeri sa konala diskotéka, z ktorej sa málokomu chcelo pobrať pred polnocou do žiackeho domova slovenskej školy, kde sme boli ubytovaní. V tej dobrej nálade sme sa akosi nechceli rozlúčiť. Nebezpečne sa blížiaca nedeľa sa nám zdala byť šedá, menej sviatočná ako predošlé dva dni. Nič sa však nedá robiť, je na nás, aby sme sa postarali o ďalšie podobné stretnutie. Ak nechceme už na mladé kolená žiť z pekných spomienok...
Imrich Fuhl (1992)
Zasadnutie OSMM v Békešskej Čabe
Už nie hŕstka mladých Slovákov...
Už nie hŕstka mladých tvorí Organizáciu slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM), keďže počet jej členov v poslednom čase zo dňa na deň rastie, a v súčasnosti sa blíži k okrúhlemu číslu 200. „Na naše pomery” - ktoré charakterizuje značný nezáujem o národnostné dianie, pokročilý stav asimilácie, absencia ozajstného slovenského školstva, odumieranie nášho materinského jazyka a ďalšie nepriaznivé momenty - „tento počet členov musíme pokladať za pozitívny výsledok” ako to vyplynulo zo slov vedúcich predstaviteľov OSMM v Békešskej Čabe.
V metropole našich dolnozemských Slovákov sa koncom októbra konal futbalový turnaj Dolnozemský pohár OSMM ‘92. Vedenie mládežníckej organizácie využilo príležitosť, ktorá sa ponúkala pri tejto vydarenej masovej akcii, na stretnutie členov OSMM v Slovenskom národnostnom dome na ulici Békéši. Miestnosti sa tu zdali byť našťastie tesné; akoby si zakladatelia OSMM ešte nestihli uvedomiť, že na zasadnutie organizácie môže prísť aj viac než 20-30 členov. Možno sa to zdá byť maličkosťou, „na naše pomery” sa však musíme tešiť i tomu, že prítomní si priam žiadali, aby rokovacím jazykom bola výlučne slovenčina. Škoda by bolo vyvodzovať z toho ďalekosiahle závery, avšak aj tento fakt čosi povie o našich mladých, ktorí ani z tohto hľadiska si neberú „príklad” od niektorých predstaviteľov predošlých generácií tzv. národnostných aktivistov, rečniacich väčšinou po maďarsky o potrebe realizovania cieľov národnostnej politiky...
Vzhľadom na zvýšený záujem mladých Čabanov o našu organizáciu, ktorý sa prejavil aj vstupom 30-40 nových členov do OSMM, predseda Anton Paulik; podpredsedníčka Hajnalka Avarová a tzv. ideologický tajomník organizácie Imrich Fuhl úvodom hovorili o doterajšej trojročnej činnosti
OSMM. V októbri r. 1989 zakladatelia organizácie si vytýčili za cieľ posilniť národnostné povedomie našej mládeže, rozvíjať pocit spolupatričnosti a prispieť k zachovaniu tradícií Slovákov v Maďarsku. Vychádzali z toho, že asimilácia a zánik slovenskej národnostnej kultúry nie sú zákonitým a nevyhnutným javom a že nie sú jediní medzi našimi mladými ľuďmi, ktorí sú ochotní podniknúť niečo v záujme zastavenia týchto nepriaznivých tendencií a preto položili nielen sebe túto otázku: „Čo Ťa vlastne viaže k Tvojmu pôvodu, k tradíciám, zvykom, jazyku a kultúre Tvojich predkov?” Ich výzva viedla mnohých k zamysleniu a niekoľkých i k vstupu do novej organizácie mladých Slovákov v Maďarsku. Našli sa samozrejme i takí, ktorí neuverili v životaschopnosť OSMM, ktorá má spájať mladých Slovákov v celom Maďarsku. Nie je to ľahká úloha, veď okrem spomínaných ťažkostí treba mať na zreteli aj to, že OSMM sa môže v prvom rade opierať o študujúcu
mládež, teda o stredoškolákov a vysokoškolákov tých niekoľkých škôl, ktoré môžeme nazvať národnostnými, aj keď v skutočnosti ide o školy dvoj jazyčné.
Vedúci činitelia OSMM hovorili potom o potrebe zakladania miestnych organizácií a ďalšieho rozširovania členskej základne, a to najmä usporadúvaním lákavých podujatí. V dňoch 27. decembra 1992 - 3 januára 1993 usporiada OSMM „lyžovačku” na Slovensku, v marci 1993 sa bude konať celoštátne kolo tradičnej čitateľskej súťaže a podľa finančných možností dôjde aj k ďalším podujatiam.
Vedúci organizácie s uspokojením informovali o tom, že vďaka štátnej dotácii sa začína vytvárať tzv. infraštruktúra OSMM, ktorá zatiaľ pozostáva zo zamestnankyne na polovičný úväzok, menovite Aleny Nozdroviczkej, a jednej miestnosti, ktorá bude slúžiť ako klubovňa a zároveň kancelária OSMM. Nová miestnosť teda ponúka možnosti na pravidelné stretávanie sa členov organizácie, na zriadenie videotéky a čitárne so slovenskými videonahrávkami, knihami a časopismi. Určitá časť tohoročného rozpočtu sa využije na vybavenie tejto miestnosti v sídle národnostných organizácií (Budapest VI., Nagymező u. 49., 1065)
OSMM v tomto roku vydala magnetofónovú kazetu s nahrávkami vokálnoinštrumentálnej skupiny Negatív a rockovej skupiny AGR±, pričom začiatkom roka 1993 by mala vyjsť prvá mládežnícka ročenka OSMM, tlačová uzávierka ktorej bude v decembri. Keďže v januári 1993 sa končí mandát terajšieho vedenia a je potrebné modifikovať aj samotné stanovy organizácie, v druhej polovici januára sa bude konať valné zhromaždenie OSMM, kde by sa malo rozšíriť vedenie a schváliť štatút zakladajúcich sa miestnych organizácií OSMM.
V rámci diskusie sa na zasadnutí nadhodili i otázky politického charakteru, týkajúce sa najmä napätých vzťahov medzi organizáciami Slovákov v Maďarsku. Vedenie OSMM sa aj doteraz snažilo prispievať k zníženiu spomínaného napätia, a to v prvom rade ochotou viesť dialóg v záujme vyjasnenia problémov. Tieto jeho úsilia však často stroskotali, dôkazom čoho je aj iniciatíva známa pod názvom „Petícia OSMM za nezávislosť Ľudových novín”.
Predstavitelia našej mládežníckej organizácie vidia napriek (inak potrebnej) názorovej rôznorodosti reálnu možnosť na dosiahnutie neformálnej, akčnej jednoty slovenských organizácií v Maďarsku na presadenie spoločných záujmov našich Slovákov. Z tohto hľadiska zo slepej uličky súčasného nepriaznivého stavu určitej neochoty vzájomného zbližovania vedie cesta možno práve cez „vnútornú očistu” jednotlivých organizácií.
V záverečnej časti zasadnutia OSMM členka jej „kolektívneho vedenia” Mária Krettová-Matejdesová predstavila činnosť Kruhu slovenskej mládeže v Békešskej Čabe a slovo dostali aj pozvaní hostia z Nadlaku a z mesta Topoľčany. Predstavitelia topoľčianskeho Zväzu mladých si zaumienili poskytovať rámec spolupráce slovenských mládežníckych organizácií v celej Európe, a práve s cieľom nadviazania kontaktov navštívili Nadlak a Čabu.
Imrich Fuhl (1990)
Dojali nás oslavy zvrchovanosti Slovenska
Na slovíčko s predsedom OSMM Antonom Paulikom
V čase konania 5, svetového festivalu slovenskej mládeže v Martine asi tridsaťčlenná delegácia OSMM prežívala spolu s ostatnými účastníkmi festivalu historické chvíle prijatia Deklarácie o zvrchovanosti Slovenska. Predsedu OSMM Antona Paulika sme v tejto súvislosti ešte na Slovensku poprosili o krátky rozhovor:
- Tóno, ty si absolvoval odbor histórie na bratislavskej univerzite. To, čo sme tu teraz zažili, je však aj pre teba iste viac než zaujímavé, aj ako pre historika.
- Áno, keď pán Markuš v amfiteátri prečítal deklaráciu o zvrchovanosti našej materskej krajiny, uvažoval som o tom, že názory na tento akt sa môžu líšiť, ale v každom prípade ide o historickú udalosť v živote národa. Niektorí spomedzi prítomných členov našej organizácie možno ani nevedeli, alebo si dostatočne ani neuvedomili, o čo presne ide, a predsa v tej chvíli boli pohnutí. Stretli sme niekoľkých cudzincov, ktorí po slovensky ani nevedeli a so Slovákmi vôbec nič spoločného nemali, avšak obdivovali, ako pekne prijíma slovenský národ svoju zvrchovanosť. Spievali sa hymnické piesne, zapálili sa vatry a popri nesmiernej radosti vládol pokoj.
- Veríš, že aj ďalší vývoj našej, teraz už zvrchovanej materskej krajine, bude podobne pokojný? Veď toľkí sa obávajú tzv. balkanizácie Slovenska...
- Tá balkanizácia, aj keď pripúšťam, že ide o možno nie celkom nereálne nebezpečenstvo, tu vôbec nemusí nastať. Veľa závisí od ďalších krokov slovenskej vlády, myslím si však, že ani politici, ani obyčajní smrteľníci si neželajú, aby sa strieľalo. Nedokážem si teda predstaviť, prečo by ten vývoj nemal byť pokojný. Inak to módne heslo tzv. balkanizácie sa používa v každom prípade, keď sa ten-ktorý národ snaží vyčleniť z väčšieho spoločenstva a plne využiť svoje právo na sebaurčenie. Žiadny demokrat nemôže poprieť právo jednotlivých samostatných národov na zvrchovanosť. A čo sa týka deklarácie SNR, v tej vlastne nejde len o práva Slovákov, veď sa hovorí aj o rešpektovaní práva každého občana, vrátane príslušníkov národnostných a etnických menšín.
- V maďarských médiách sa aj v súvislosti so samostatnosťou Slovenska dosť ostro kritizuje tzv. slovenský nacionalizmus.
- Ja nacionalizmus ako taký jednoducho nepovažujem za negatívny jav. A najmä nie v období dovŕšenia vývoja národa. Vieme akú úlohu zohrával nacionalizmus v histórii jednotlivých národov, vo formovaní sa národného vedomia. Nechápem, prečo u nás mnohí nechcú pochopiť, že v bývalej Juhoslávii, v pobaltských krajinách, ale aj na Slovensku môže byť nacionalizmus aj v súčasnosti niečím zdravým a pozitívnym. Nie je pritom správne, ani čo sa týka minulosti, ani súčasných podmienok, zamieňať nacionalizmus so šovinizmom, veď medzi týmito pojmami a procesmi, ktoré vyvolávajú, je obrovský rozdiel. Maďarské masovokomunikačné prostriedky, podľa mňa, spomínaným postojom spôsobujú škody ani nie tak Slovákom ako Maďarom, ktorí pod ich vplyvom ani nemôžu chápať celkom jasne procesy, ktoré vrcholia vo forme zvrchovanosti, či suverenity národov, resp. štátov v tomto priestore Európy. Niektoré maďarské masmédiá akoby sa snažili všetko podriaďovať určitým svojim koncepciám, v ktorých napríklad Česi figurujú ako oveľa demokratickejší národ, než Slováci. Z tohto, čo je inak iba otázkou pohľadu, je zbytočné vyvodzovať nejaké závery. Lebo aj keby sme nepopierali, že Česi sú v pokročilejšom štádiu demokracie, nikto, teda ani oni, nemôžu zazlievať Slovákom, že využívajú svoje prirodzené právo na sebaurčenie, ktoré je zakotvené aj v medzinárodných dokumentoch.
- Ďakujem za rozhovor.
Imrich Fuhl (1992)
Čriepky z 5. svetového festivalu slovenskej mládeže
Martin, 12.-19. júla 1992
Po dlhšom uvažovaní o tom, ako by sa dalo čo najhodnovernejšie písať o nedávnom významnom podujatí Slovákov z celého sveta v Martine, som si pripomenul jednu banálnu pravdu. Totiž, že každý celok sa vlastne skladá z detailov. Pozerám sa na obálku programového zošita a na plagát 5. svetového festivalu slovenskej mládeže (SFSM), kde sú zobrazené trojuholníky rôznych farieb a veľkostí a uvedomujem si, že je to symbolický obraz.
Veď každé veľkolepé podujatie je mozaikou. Nebolo tomu inak ani na spomínanom festivale, kde sa konal celý rad zaujímavých programov, a to často paralelne. Každý si z nich vyberal podľa vlastného uváženia a napokon asi nie som jediný, kto nadobudol pocit, že som v Martine toho nielen veľa prežil, ale aspoň toľko aj zmeškal. Zbaviť sa tohto pocitu nepomôže ani niekoľkotýždňový časový odstup. Krásne chvíle dozrievajú na spomienky a fotografie sú len dôkazom toho, že aj ten najprecíznejší objektív je príliš subjektívny. Nemusí to však byť chybou...
Pri spoločnom prameni - bez Studienky
Heslom 5. SFSM - usporiadaného v meste, ktoré je nielen centrom rázovitého slovenského kraja, ale aj srdcom slovenskej kultúry a strediskom Matice slovenskej -, bolo Pri spoločnom prameni. Do tohto dôstojného dejiska pricestovalo 207 registrovaných účastníkov z Maďarska: tri tanečné súbory, dve dychovky, ako aj delegácie OSMM a Slobodnej organizácie Slovákov (SOS). Predseda SOS Alexander Kormoš venoval účastníkom festivalu svoju báseň Znova a znova sa stvorme, predseda OSMM Anton Paulik sa k nim prihovoril vo festivalovom bulletine o. i. týmito slovami: „Prvýkrát máme my, Slováci, žijúci vo všetkých svetadieloch, v krajinách bývalého Západu a Východu, možnosť; aby sme sa takto stretli, podali si ruky, vzájomne sa poznávali. Doteraz nám chýbali takéto možnosti stretávania sa, chýbali informácie, kontakty. Teraz máme príležitosť, aby sme všetko zmeškané dobehli.” Význam festivalu vidí predseda MS Jozef Markuš, podobne ako predseda Svetového kongresu Slovákov Marián Šťastný v tom, že do Martina prišli mladí Slováci z celého sveta.
Neprišli sem však mladí Slováci zo Santova (Pilisszántó). Ťažko si dokážem predstaviť, že členovia Folklórneho súboru Studienka by nemali záujem o účasť na 5. SFSM. Veď pred tromi rokmi práve oni boli priekopníkmi v tomto smere. Na 4. SFSM v rakúskom Semmeringu bola Studienka prvou delegáciou mladých Slovákov z tzv. neslobodného sveta, z krajín východného bloku. Nepoznám príčiny ich neúčasti na festivale, iba predpokladám, že nejde o organizačné nedostatky, skôr o to, že ich cestu nemal kto financovať. V tejto súvislosti si v mysli skladám ďalšiu mozaiku: Členovia súboru Studienka asi nie sú medzi našimi Slovákmi jediní, ktorí si pri uvažovaní o vstupe do niektorej z našich organizácií s celoštátnou pôsobnosťou v dostatočnej miere neuvedomili, že takáto užšia spolupráca či členstvo prináša nielen určité povinnosti, ale aj isté prednosti, či výhody. Veď naše organizácie zo svojho skromného rozpočtu platia v prvom rade cesty svojich členov. Faktom však zostáva, že Studienkári nám v Martine chýbali, keďže práve oni mohli predstavovať na festivale kontinuitu.
Naši aj na Slovensku po maďarsky
V Martine bolo zaujímavé pozorovať aj niektoré psychologické aspekty účasti našich po maďarsky hovoriacich Slovákov. Napríklad to, aký postoj majú občania našej materskej krajiny k takýmto javom u zahraničných Slovákov. Oni totiž v podstate oprávnene vytýkali našim mladým z Maďarska, prečo nehovoria medzi sebou (aspoň na Slovensku) po slovensky. Tí, ktorých iritovala maďarčina z úst mladých Slovákov z Maďarska, nepoznajú naše pomery. Nevedia napríklad, že v rodinách sa už čoraz menej hovorí po našom, že nemáme ani jednu slovenskú, dokonca ani symetricky dvojjazyčnú školu, atď. Slováci na Slovensku potom dosť nešťastne odporúčajú, aby si „maďarskí Slováci” brali príklad od Slovákov zo západnej Európy, či zo Zámoria. Lenže - ako sme sa o tom mali možnosť presvedčiť na vlastné uši - aj mladí Slováci z USA, Kanady, Francúzska a odinakiaľ hovoria medzi sebou často, a v mnohých prípadoch výlučne nie po slovensky, ale aj po anglicky, po francúzsky, po nemecky, atď. Pritom v ich prípade ide o prvú, druhú, nanajvýš tretiu generáciu vysťahovalcov. Čo potom s nami, Slovákmi z Maďarska? Dá sa to vôbec spoľahlivo vypočítať, koľko pokolení sa vystriedalo v našich slovenských lokalitách počas tých 250-270 rokov? Aj keď si uvedomujeme, že naša národnosť sa dostala do kritického stavu až v tomto storočí.
Pokiaľ ide o psychologické aspekty, aj odborníkom by dalo iste veľa práce zmapovať, do akej miery spôsobuje u našich mladých Slovákov neochotu používať jazyk svojich predkov ľahostajnosť, nedostatočné ovládanie jazyka, alebo dajaké psychologické zábrany a obavy z toho, že svojimi chybami nenájdu pochopenie u prijímateľa. Najsmutnejšie na tejto veci je, že hanbiť by sa nemali (aspoň nie v prvom rade) oni, ale iní...
Anikó Csörgölová medzi najkrajšími Slovenkami sveta
Napriek tomu sme v Martine mohli byť na čo hrdí. Naše dievčatá napríklad zožali úspech nielen ako šikovné tanečníčky, ale poniektoré aj svojou krásou. Do súťaže o najkrajšiu Slovenku sveta sa prihlásilo spolu 218 krásavíc zo šiestich krajín, pričom medzi dvanásť „naj” vybrali dve dievčatá z Maďarska: žiačky budapeštianskeho slovenského gymnázia a členky Ústredného slovenského folklórneho súboru Prameň Katarínu Medveckú a Anikó Csörgölovú. Katka údajne deň pred finále navarila v rámci súťaže najchutnejšie bryndzové halušky, a to vraj prvýkrát v živote. Do finále súťaže o šesť najkrajších Sloveniek postúpila však „iba” jej kamarátka Anikó, ktorá pred preplneným amfiteátrom a v priamom televíznom prenose prezradila o sebe o. i. to, že jej koníčkom je moderný a ľudový tanec. Teda nie náhodou sa stala členkou súboru Prameň. Vďaka tomu, že Slovenská televízia v priamom prenose vysielala finále voľby najkrajšej Slovenky sveta 1992, ktorou sa stala Gabriela Haršányiová z Košíc, celý (slovenský) svet mohol byť svedkom toho, ako Anikó Csörgölová medzi prvými šiestimi najkrajšími Slovenkami jediná zo zahraničia získala Cenu sympatie Svetového kongresu Slovákov. My, Slováci z Maďarska, sme boli na ňu veľmi hrdí. K peknému ukončeniu nášho pobytu v Martine prispel aj jej úspech.
Imrich Fuhl (1992)
Návšteva OSMM v Šámšonháze
Na pozvanie Národnostného zväzu v Šámšonháze (NZŠ) 11. apríla 1992 navštívila obyvateľov tejto novohradskej dedinky štvorčlenná „delegácia” Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM). Cieľom návštevy bolo oboznámiť záujemcov s činnosťou našej celoštátnej mládežníckej organizácie a hľadať možné formy spolupráce so Šámšonházanmi.
Možno to znie príliš oficiálne, stretnutie však malo skutočne veľmi príjemnú atmosféru. V klubovni knižnice sa zišli ľudia v pozoruhodnom počte, čo nás tak trocha aj prekvapilo, veď ide o obec s niekoľko sto obyvateľmi. Počet prítomných však - ako vieme - nie je smerodajný. Často sa stáva, a to nielen v prípade národnostných podujatí, že sála je síce preplnená, ale prítomní sú len pasívnymi prijímateľmi niečoho, čo ich snáď ani nezaujíma. Šámšonházsky prípad je však toho opakom.
Miestny obyvatelia sa už pred „oficiálnym otvorením podujatia” pustili spontánne do živého rozhovoru s hosťami. Hovorilo sa o všeličom - a čo v prípade Slovákov v Maďarsku nie je ani také samozrejmé - po slovensky! Krásne stredoslovenské nárečie, do ktorého sa sem-tam samozrejme miešali aj maďarské výrazy, to znamenalo pre hostí ozajstný zážitok.
„Oficiálna” časť stretnutia sa začala až večer o ôsmej, veď dedinčania majú veľa práce až do zotmenia aj cez sobotu. Mladý predseda NZŠ Pavol Bukran po úvodných pozdravných slovách hneď sformuloval prvú otázku: „V čom: sa líši OSMM od Zväzu Slovákov v Maďarsku (ZSM)?” Predseda OSMM Anton Paulik sa nevyhol odpovedi, skôr však poďakoval za milé privítanie a povedal niekoľko slov o vzniku a začiatkoch pôsobenia OSMM. Hodnotiac činnosť Mládežníckeho výboru DZSM poukázal na ten paradox, že práve v mládežníckom tábore tohto výboru, ktorý vlastne nebol schopný zaktivizovať slovenskú mládež v Maďarsku, sa nadhodila otázka založenia OSMM. V r. 1989 v debrecínskom tábore študenti našich stredných a vysokých škôl vyjadrili svoju nespokojnosť s dosť formálnou prácou Mládežníckeho výboru DZSM. Keďže v ďalších mesiacoch aj spoločenské podmienky (napr. schválený zákon o spolčovaní) priati vzniku samostatných, nezávislých organizácií - pričom po rozpade KISZ-u formujúce sa maďarské mládežnícke hnutie akosi zabudlo na národnostnú mládež - založenie OSMM bolo takmer zákonité. Naša mládežnícka organizácia bola a je otvorená voči ostatným iniciatívam Slovákov v Maďarsku, v záujme spoločnej veci aj rada s I nimi spolupracuje.
Rozdiely medzi ZSM a OSMM vidí A. Paulik, š popri vekovej vyhranenosti mládežníckej organizácie, najmä v možnostiach, ktoré vyplývajú z toho, že desaťročia bol Zväz jedinou spoločenskou organizáciou Slovákov v Maďarsku. A ako taký, zdedil nielen „ťarchu” minulosti, ale aj infraštruktúru (miestnosti, platený aparát, pomerne veľký rozpočet, atď.), pričom OSMM dodnes chýba všetko to, bez čoho je veľmi ťažké byť príťažlivým, vynikať v organizovaní podujatí, udržiavať styky so Slovákmi roztrúsenými po celej krajine a vyhovieť všetkým tým požiadavkám, ktoré sa právom kladú na celoštátnu spoločenskú organizáciu. Zodpovedná práca na žiadúcej úrovni je veľmi ťažká, ak sa má vykonávať, popri zamestnaní alebo štúdii. Z rozpočtu na rok 1991 stačila OSMM platiť jeden polovičný pracovný úväzok, pričom výhľady na tento rok tiež nie sú príliš ružové...
Napriek všetkým ťažkostiam naša mládežnícka organizácia usporadúva a podporuje letné tábory, celoštátne recitačné a čitateľské súťaže i iné akcie. Uskutočnenie plánov OSMM v značnej miere závisí od toho, či dostane naozaj iba zlomok z rozpočtu, vyhradeného pre naše slovenské organizácie, ktoré si na tento rok žiadala. Členovia OSMM by sa na každý. pád chceli zúčastniť Svetového strebnutia slovenskej mládeže v Martine, bola by však veľká škoda, keby mládežnícka organizácia vo finančnej obmedzenosti nemohla usporiadať svoje podujatia, ktoré upevňujú pocit slovenskosti v stovkách mladých ľudí.
A. Paulik odovzdal slovo Imrichovi Fuhlovi, ktorý je tiež zakladateľom OSMM a aktívnym členom ďalších slovenských organizácií v Maďarsku. Tentokrát sa neprejavil ako šéf redaktor Ľudových novín, ale v prvom rade ako literát. Hovoril o svojej básnickej a prekladovej tvorbe, pričom niektoré z jeho veršov predniesla autorka týchto riadkov. I. Fuhl sa však ani ako básnik nemohol vyhnúť načrtnutiu situácie, v ktorej sa slovenská národnosť v Maďarsku nachádza. Veď tá silne ovplyvňuje tak samotnú tvorbu, ako aj možnosti prijímania našej slovenskej literatúry. Nedostatočná slovenskosť škôl v osadách obývaných Slovákmi mala za následok už aj v minulosti určitý nezáujem o slovenské písané slovo. Preto nie sú príliš rozvetvené ani korene a konáre súčasnej slovenskej literatúry v Maďarsku, ktorú charakterizuje dočasná stagnácia snáď aj preto, lebo skupinka našich básnikov a spisovateľov sa musí popri svojom zamestnaní venovať takmer všetkému, čo súvisí so životom Slovákov v Maďarsku. Podľa I. Fuhla je to zákonité, že práve literáti (ako akési národnostné svedomie) reagujú najcitlivejšie na problémy svojej menšiny, pričom to iste vyplýva aj z toho, že Slováci v Maďarsku majú iba úzku vrstvu inteligencie.
Starostka obce, pani A. Képesová vyslovila asi aj mienku ostatných prítomných Šámšonházanov, keď povedala, že ju veľmi potešila táto beseda. Stretnutia, zamerané na vzájomné spoznávanie sa majú nenahraditeľný význam v živote našich Slovákov. Na milé prekvapenie miestnych obyvateľov hostia zapli videomagnetofón, aby si spolu pozreli dokumentárny film Slovenskej televízie, natočený pred niekoľkými rok-. mi o. i. práve v Šámšonháze. Po tejto „premiére” sa rozvinula v menších skupinách živá diskusia. Veľa sa hovorilo najmä o tom, ako by sa mala zachrániť slovenčina pre ďalšie generácie. Zo slov i výrazov tvári našich hostiteľov bolo jasné, že neoľutovali spoločne strávený čas. My, hostia môžeme aj na tomto mieste iba ďakovať každému, kto sa pričinil o náš obsažný a pekný pobyt v Šámšonháze a dúfať v čoskoré stretnutie.
Hajnalka Avarová (1992)
List OSMM slovenským pedagógom
Pomôžte obnoviť čitateľské súťaže
Vážená pani učiteľka! Vážený pán učiteľ!
Takmer všetci naši členovia boli, alebo sú žiakmi vašich škôl. Mnohí z nás boli účastníkmi čitateľských súťaží, ktoré sa pravidelne organizovali až donedávna. Dávnejšie sa usporadúvali aj športové stretnutia, no v poslednom desaťročí okrem tejto súťaže žiaci rôznych slovenských škôl nemali inú prežitosť na stretávanie sa. Táto tradícia sa však, narušila.
Naša organizácia pokladá za svoju povinnosť nenechať zaniknúť čitateľské súťaže: chceli by sme sa stať organizátormi tohto podujatia. Prosíme Vás, aby ste podporili pripravované čitateľské stretnutie a propagovali ho medzi žiakmi.
Súťaž má prebiehať trošku inak ako tomu bolo doteraz, predovšetkým chceme predísť tomu, aby sa akcia redukovala na súťaž škôl, preto neplánujeme školské predkolá, ale súťaže na mieste. V jednotlivých kategóriách sa vytvoria losovaním troj- alebo štvorčlenné skupiny zo žiakov rôznych škôl a tieto budú medzi sebou súťažiť.
S pozdravom
Anton Paulik, predseda OSMM (1991)
Z Petície OSMM
Za nezávislosť Ľudových novín
Žiadame, aby jediný týždenník Slovákov v Maďarsku slúžil celej našej národnosti. Jeho nezávislosť nemôže byť obmedzovaná žiadnou organizáciou či orgánom moci. Žiadame, aby majiteľom Ľudových novín sa faktický i právne stali všetky slovenské organizácie v Maďarsku s celoštátnou pôsobnosťou, zastúpené v Redakčnej rade Ľudových novín.
(1992)
Prvá kazeta slovenskej populárnej hudby v Maďarsku
AGR± a Negatív: Slová, ktoré bolia
Kazetu vydala: OSMM • Redaktor: Imrich Fuhl • Zodpovedný vydavateľ: Anton Paulik • Zvuková a technická spolupráca: Jozef Križan a Károly Woik • Grafika: Michal Klbač • Kazeta vyšla s podporou nadácie Pre národné a etnické menšiny v Maďarsku.
Začiatkom r. 1985 niekoľko chlapcov z Mlynkov (Pilisszentkereszt) a zo Santova (Pilisszántó), ktorí už mali nejaké skúsenosti v „brnkaní” na hudobné nástroje sa rozhodli založiť dvojjazyčnú slovensko-maďarskú rockovú skupinu. Väčšinou išlo o bývalých žiakov budapeštianskej slovenskej školy, ktorí si možno ani neuvedomovali, že so svojím nápadom prichádzajú ako prví z národností v Maďarsku. Zakladateľov skupiny, bubeníka Attilu Pénzelika, textára a gitaristu Imricha Fuhla, zaujímalo hlavne to, ako s pomocou rockovej hudby nájsť slová na sebavyjadrovanie, na vyjadrenie pocitov mladej generácie. Slová, ako „čakám na to, čo nikdy nebude / túžim po tom čo sa nestane / polievam dávno zvädnuté kvety / hľadám korene zmysel vecí...” sa už nevedeli vyrovnať s tradičnou ľudovou kultúrnou, na ktorú sa táto veková skupina nechcela obmedzovať. V kultúre Slovákov v Maďarsku s teda objavil nový žáner - populárna hudba - ktorá v kruhu mládeže bola najobľúbenejšia a efektne demonštrovala jej príznačné črty. Chlapci teda hrali, orientovali a výlučne na vlastné piesne a prihovárali sa svojím rovesníkom nielen v maďarčine, ale aj v materinskom jazyku. Zhudobnili básne slovenských autorov žijúcich v Maďarsku a onedlho začali vystupovať pri sviatočných príležitostiach, v rôznych kluboch najmä pilíšskych obcí, v školách, na mládežníckych stretnutiach atď.
Pritom sa menila aj zostava skupiny a tak zo slova Agress zostali iba prvé tri písmená. Plus tí, ktorí sa pripojili (Peter Balázs, Gabriel Hattinger, Imrich Martinák) a mínus tí, ktorí odišli (Katarína Királyová, Helena Kolozsváriová, Eva Reiberová, Gabriel Martinák, Štefan Janovský, Ladislav Frišala, Attila Örmendi a Ladislav Urbanič.) Tí, ktorí v AGR± dlhší čas pôsobili, figurujú aj na kazete. Attila Pénzelik (bicie) v súčasnosti pracuje v Mlynkoch, v „hornom šenku”. Peter Balázs (sólová gitara) robí tiež krčmára v jednej neďalekej osade. Imrich Martinák odišiel za prácou až do Nemecka, teda aj on dal zbohom hudbe a svojej elektronickej gitare. Niektorí však pri muzicírovaní zostavali a stali sa členmi vokálnoinštrumentálnej skupiny Negatív. Gabriel Hattinger spieval sólo a v zbore pritom hral na gitare, napísal viaceré texty a hudbu k nim (v súčasnosti je predsedom Organizácie Rusínov v Maďarsku). Imricha Fuhla asi netreba predstavovať, ale možno nie každý vie, že bol nielen zakladajúcim členom, ale aj zázemím skupiny AGR± - skladal hudbu, spieval, písal texty, hral na basovej a elektronickej gitare.
Na sklonku 80. rokov sa v štúdiových podmienkach nahrala časť repertoáru skupiny. Našťastie. Lebo dnes by to už nebolo možné. Skutočnosť, že skupina nemala dostatočnú propagandu, financie na kvalitné technické vybavenie, možnosti na systematické zdokonaľovanie sa, prispeli k jej zániku. A nie je iba bodka za vetou ani fakt, že nedokázali zachovať ani jej slovenský ráz.
V r. 1989 vznikla vokálnoinštrumentálna skupina Negatív. Jej členmi sa stali Monika Lindmayerová (gitara, spev), Alžbeta Tóthová (spev, klávesové nástroje, bendžo) a Judita Beňovská (spev, bendžo), ako aj Gabriel Hattinger a Imrich Fuhl.
Kým AGR± pestoval tvrdú rockovú hudbu, blízku štýlu heavy metal, bendžová kapela budapeštianskej slovenskej školy (z ktorej dievčatá prichádzali) sprostredkovala upravenú ľudovú hudbu. Negatív, ktorý bol akýmsi medzníkom, sa zameriava na jemnejšie, lyrickejšie podanie piesní a približoval sa k mládeži cez prvky country-hudby a folk-rocku. Pritom cieľ zostal ten istý: popularizovať slovenskú národnostnú literatúru v Maďarsku, uvádzať zhudobnené básne tunajších autorov. Nezmenil sa ani kritický postoj k svetu, i keď na jeho nešváry - ako to vyjadruje aj názov skupiny - reaguje iným profilom. Negatív nadviazal na skúsenosti AGR± aj tak, že prevzal časť repertoáru. Básne A. Kormoša, J. Dolnozemského, I. Fuhla, G. Hattingera a iných hudobne preštylizovali, prispôsobili svojím podmienkam. Dobrým príkladom lyrického tónu sú piesne Iba, Cieľ alebo Meniny. V textoch a v hudbe sa dokonca prejaví aj hravosť, o čom svedčí pieseň Jar, Gitara, Kohút, Hra na lekára. Spomedzi koncertov snáď najpamätnejší zostane ten v bratislavskom amfiteátri na Partizánskej lúke v auguste 1990.
Bohužiaľ, aj skupina Negatív zanikla, keďže dievčatá momentálne študujú v Bratislave. Zatiaľ sú iba plány, že sa tam založí nová skupina... Našťastie však existuje kazeta, ktorá aj napriek tomu, že je dielom samoukov - a že dobrú známku môže dostať len ako „dobrá na naše pomery” - je nesmierne cenná. Ňou sa totiž dokázalo, že v Maďarsku jestvuje slovenská kultúra, ktorá korení v súčasnosti, a ktorá sa zaoberá otázkami mladých. Preto by bolo veľmi osožné, keby sa táto kazeta dostala do všetkých škôl, kde sa tak či onak vyučuje slovenčina. A ceniť si teba aj oduševnenosť, prácu siedmich rokov, počas ktorých sa i napriek mnohým problémom vytvárala a dotvorila jej konečná podoba. Kazeta totiž obsahuje výber z najlepších piesní obidvoch skupín. A to je asi to maximum, čo sa v tomto smere dalo urobiť.
Na záver by tu štýlovo mala stáť ponuka. Mnohým sa najviac pozdáva titulná pieseň „Slová, ktoré bolia”, u iných mala veľký úspech pieseň „Ľúbim ťa”. Dúfame, že slová bratislavskej študentky Hajnalky Avarovej, ktorej sa najviac páčil pesnička Stáť či lietať („Zdá sa mi, že za normálnych podmienok by táto pesnička mohla byť naozaj hitom..”), platia nielen na ňu.
Veronka Halušková (1992)
Békešská Čaba
Ples mládežníkov - prvý, no nie posledný
Čabianska organizácia Slovákov (ČOS) už dlhé roky usporadúva balíčkový fašiangový ples, o ktorý je vždy taký veľký záujem, že lístky sa naň vypredajú rýchlo a obrazne povedané „spod pulta”. Toto podujatie ČOS-u, čabianskej pobočky Zväzu Slovákov v Maďarsku (ZSM), navštevuje v prvom rade stredná a staršia generácia tunajších Slovákov, zoskupená najmä okolo Slovenského klubu. Čo však s mladými, resp. mladšími čabianskymi Slovákmi, a ich priaznivcami? Samozrejme, aj oni by sa chceli zabávať na fašiangovej veselici, a keď to pre obmedzené možnosti tradičného bálu nie je možné, spolu s tými staršími, treba si zorganizovať vlastný ples. Asi takto nejako rozmýšľali členovia Kruhu slovenskej mládeže - čabianskej pobočky organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM), keď sa rozhodli koncom tohoročnej fašiangovej sezóny usporiadať svoj ples.
27. februára sa v čabianskom klube Maďarskej armády zišlo na fašiangovú veselicu viac než sto mladých - členov Kruhu slovenskej mládeže a ich priaznivcov. Členka vedenia pobočky OSMM Mária Krettová medzi nimi privítala predsedu Samosprávy Békešskej župy Imre Simona a delegáciu Klubu slovenskej mládeže z Nadlaku. Pred večerou predviedli otvárací tanec členky čabianskeho mládežníckeho baletného súboru. I. Simon ako predseda poroty odovzdal ceny nositeľom najvydarenejších masiek, či maškár, pričom o kvalitnú modernú tanečnú hudbu sa postarala skupina I. Hevesiho JAZZ MINE. Líder kapely sa preukázal ako vynikajúci showman aj pri losovaní tomboly. Tanečná zábava trvala takmer doslova až „do rána bílého” a tak ani nemôže byť otázkou, či naši čabianski mládežníci usporiadajú svoj ples aj o rok.
Imrich Fuhl (1992)
O rockovej skupine STUFF
V našich Slovákmi obývaných obciach nepôsobia iba kapely vyhrávajúce na svadbách a plesoch, ale aj také, ktoré sú bližšie srdciam mladších generácií. Aj mladí hudobníci však sledujú ten istý cieľ ako ich starší kolegovia: chcú zabávať publikum na základe jeho nárokov, ktoré nároky by zároveň chceli zvyšovať. Pod Pilíšom najpopulárnejšia z nich je rocková kapela STUFF, nadväzujúca na tradíciu niekdajšej (dnes už tak trochu aj legendárnej) národnostnej, resp. slovensko-maďarskej skupiny AGR±. V ich repertoári sa vyskytujú vlastné skladby i čísla pred siedmimi rokmi zaniknutej formácie AGR+ a pesničky slávnych svetových, ale i maďarských rockových hviezd. Členmi kapely STUFF sú: Mlynčan Attila Pénzelik (bicie nástroje a sólový spev), Santovčania Peter Balázs (sólová gitara), Zsolt Lovász (elektroakustická gitara a saxofón), Ladislav Mali (sprievodná gitara) a Budapešťania Gábor Szabó (basová gitara) a Róbert Béres (ústna harmonika).
O „veľkej láske” chlapcov-muzikantov, teda o ich skupine, sme sa rozprávali s P. Balázsom a L. Malim. Pred odpoveďou na úvodnú šablónovitú novinársku otázku, kedy vlastne vznikla ich kapela a kto boli jej zakladajúci členovia, obaja na chvíľu zaváhali, potom však s úsmevom odvetili:
- V auguste 1994 sme sa prvýkrát predstavili v Kultúrnom dome v Mlynkoch (Pilisszentkereszt). Za „otcov” skupiny možno považovať A. Pénzelika a L. Maliho. Chceli sme mať „domácu” kapelu, ktorá hrá takú hudbu, aká zaujíma súčasné mladé publikum. Nadnes sme už pokročili, podpilíšska mládež nás nielenže prijala s nadšením, ale stále viac i nárokuje naše vystúpenia a netrpezlivo čaká na naše ďalšie vlastné skladby.
- Ako vznikajú vaše pesničky?
- Väčšinou ide o zhudobnenie textov, resp. básní vedúceho niekdajšej skupiny AGR± Imricha Fuhla, hudbu píšeme viac-menej spolu, dominantnou osobou je však Zs. Lovász. Z hudobného hľadiska inak fungujeme ako akási taviaca pec, do ktorej každý z nás niečo pozitívneho dodá, aby vzniklo to najlepšie, čoho sme schopní.
- Môžete si dovoliť venovať sa hudbe „naplno”, alebo muzicírovanie je „iba” vaším koníčkom, popri ktorom máte civilné zamestnania?
- Žiaľ, naša muzika nás (dúfajme, že iba zatiaľ) neuživí. Keby sme z nej mali vyžiť, asi by sme už boli všetci na cintoríne. Jediný člen kapely, ktorý sa zaoberá hudbou profesionálne, je Zs. Lovász. Hrá totiž aj v známej „švábskej” dychovke vo Verešvári (Pilisvörösvár). Robo a Laco sú poslucháčmi Technickej univerzity a ostatní žijeme z vlastného podnikania, - odpovedá Peter.
- Ako často a kde mávate skúšky a vystúpenia?
- Snažíme sa čo najviac času venovať hudbe, na skúšky sa schádzame po večeroch dvakrát-trikrát týždenne. Nemalým našim problémom však je, že nemáme vlastné priestory na skúšky. Z bývalého mládežníckeho pivničného klubu na Santove (Pilisszántó), kde sme spočiatku skúšali, nás miestna samospráva vypovedala s odôvodnením, že v nej opäť chcú vytvoriť klubovňu, ktorá dodnes nie je zriadená. Nepomohlo ani to, že sme ponúkli samospráve hradiť režijné náklady miestností. Na našu žiadosť prišla dvojriadková záporná odpoveď a tak prechodne sme v posledných mesiacoch boli nútení skúšať v jednom santovskom pohostinstve.
Pokiaľ ide o možnosti pravidelného vystupovania, našťastie, nemáme dôvod sťažovať sa. Týždenne mávame jeden až dva koncerty, a to najmä v blízkom okolí. Pritom sme stálymi účinkujúcimi v rámci rôznych akcií organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM), ktorých sa radi zúčastňujeme aj „brigádnicky”. Horšie je, že ak aj dostaneme sem-tam nejaký honorár za svoju produkciu, ide skôr o symbolické sumy alebo o úhradu našich výdavkov. Keby sme teda boli odkázaní iba na vonkajšie zdroje, skutočne by sme mohli už dávno zaniknúť. Honorár by nám stačil povedzme tak akurát na struny. Zatiaľ nám však oduševnenie a dobrá vôľa nechýbajú, radi zabávame mladých ľudí a vôbec, je nám spolu dobre
- Nie každú kapelu charakterizuje taký súlad; vzťahy medzi vami sú teda skutočne dobré?
- Áno, sú to vzťahy kolegiálne a ultraharmonické. Hudobné „nezrovnalosti” sa, samozrejme, nájdu aj u nás, ale to len vďaka snahám o čo najkvalitnejšie hudobné výkony. Zlé pocity mávame skôr z toho, že nemôžeme koncertovať a „ozývať sa” aj na takých, z hľadiska nášho žánru významnejších miestach, ktoré by sme si (môžeme to tvrdiť bez neskromnosti) snáď aj zaslúžili. Sme presvedčení, že podľa svojich schopností a doterajších skúseností, na základe našej hudobnej ale aj technickej pripravenosti by sme obstáli aj v porovnaní s populárnejšími a viac známymi kapelami, medzi ktoré sa dostať, žiaľ, nie je iba otázkou kvality.
- Aká je „hudobná minulosť” členov skupiny STUFF?
- Attila a Peter boli poprednými osobnosťami už spomenutej, prvej a zatiaľ jedinej slovenskej národnostnej rockovej skupiny v Maďarsku AGR±, my s Robom sme hrali spolu už pred piatimi rokmi v kapele Dohos pince (Stuchnutá pivnica) a nejaký čas vlastne hral s nami aj Gábor. Zsolt má medzi nami nielen najväčšie hudobné vzdelanie, ale zároveň asi aj najväčšiu „hudobnú minulosť”. Začal v santovskej mládežníckej dychovke Úsmev, bol členom skupiny tunajšej rockovej formácie BRT, ktorá na naše pomery zožala celkom pekný úspech a teraz hrá (ako sme to už spomenuli) aj v nemeckej národnostnej dychovke, - hovorí Laco.
- Na záver by ste nám mohli prezradiť, odkiaľ pochádza názov vašej kapely a aké máte plány do budúcnosti.
- Snažili sme sa nájsť čo najoriginálnejšie pomenovanie pre našu skupinu a anglické slovo Stuff - aspoň v našom ponímaní - znamená vtip, žart. Čo sa týka našich plánov, chceli by sme byť čo najdlhšie spolu, no a pochopiteľne ustavične sa zdokonaľovať v tom, čo robíme. Zo svojho repertoáru sme vôbec nevylúčili ani naše slovenské skladby (prevažná časť ktorých pochádza ešte z čias skupiny AGR±), avšak kvôli nie najlepšej slovenskej výslovnosti nášho sólového speváka a ďalších vokalistov ich nemáme odvahu zaspievať. Hľadáme teda speváka či speváčku s dokonalou znalosťou slovenčiny, s dobrou výslovnosťou a intonáciou a v neposlednom rade s hudobným sluchom. Popri návrate k viacjazyčnosti plánujeme vydať svoj prvý zvukový nosič, ktorý by mal posilniť našu dobrú povesť a najmä preniesť ju aj ďaleko cez pilíšske vrchy...
Eva Fábiánová (1997)
Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku
Využiť poslednú šancu
Stáli čitatelia našich novín si už určitý čas nemôžu nevšimnúť, že navonok stojatá voda nášho národnostného poľa akoby bola narušená, a to nielen z jednej strany. Dokonca nielen zvonku, veď určité prúdy sa pohli aj v našich kruhoch, od nás. Pretvára sa aj doterajšia činnosť národnostných zväzov, pričom vznikajú nové organizácie na zastupovanie záujmov v našej vlasti žijúcich národností. Tento pohyb samozrejme úzko súvisí s meniacou sa spoločensko-politickou situáciou, ktorá sa stáva pre nás, národnostných občanov v mnohom nepriaznivejšia ako bola doteraz.
Je všeobecne známe, že z hľadiska záchrany Slovákov v Maďarsku ako národnej menšiny s bohatou históriou a svojráznou kultúrou sa nachádzame v poslednej hodine. Musíme si však uvedomiť aj to, že naše úsilia o pretrvanie, o predĺženie našej slovenskosti sa môžu splniť iba vtedy, ak sa kolektívne postavíme proti dobre známym nepriaznivým vplyvom. Život nám ponúka ďalšiu šancu, možno poslednú. Ak sme schopní obnoveným silami ráznejšie, smelšie chrániť svoje záujmy, môžeme si vybojovať priaznivejšie podmienky. Bez boja to nepôjde. Naivné a ľahkomyseľné by bolo domnievať sa, že ak budeme trpezlivo čakať, všetko to, čo pre záchranu našej národnosti potrebujeme, nám spadne do rúk. V blízkej budúcnosti sa teda ukáže či sme (ako národnosť) životaschopní.
Ako o tom boli informovaní už aj čitatelia Okienka, koncom januára vyvrcholila viacmesačná prípravná činnosť v záujme založenia nového, nezávislého združenia mladých Slovákov. Iniciatíva k založeniu organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku, vyšla asi pred pol rokom od žiakov Gymnázia s vyučovacím jazykom slovenským v Budapešti. Keďže sa v poslednom čase ukázalo, že Mládežnícky výbor DZSM najmä pre pasívny postoj väčšiny členov, ale čiastočne aj z objektívnych príčin, nie je schopný zastupovať záujmy slovenskej mládeže, tobôž nie zoskupovať ju, aj samotné vedenie zväzu podporovalo vznik novej mládežníckej organizácie.
20. januára t. r. sa konalo v Budapešti ustanovujúce zhromaždenie organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku. V prvej časti zasadnutia v mene Prípravného výboru OSMM sa ujali slova dvaja jeho členovia. Anton Paulik informoval prítomných o organizačnej práci tohto výboru a o podmienkach vypracovania základných dokumentov organizácie. Hodnotiac skúsenosti z „náborových akcií” s poľutovaním konštatoval, že značnú časť našej národnostnej mládeže charakterizuje všeobecný nezáujem o jazyk a kultúru predkov. Imrich Fuhl hovoril o konkrétnych výsledkoch prípravného výboru, ako jedného z iniciátorov vytvorenia samosprávy národných menšín v Maďarsku. Podobný význam má aj fakt, že tento kolektív prerokoval s vedením DZSM možnosti vzájomnej spolupráce, dôležitosť ktorej vyzdvihli obe strany.
Zakladajúci členovia organizácie potom rokovali o jej stanovách a uzniesli sa na tom, že OSMM bude mať celoštátnu pôsobnosť doplnili návrhy prípravného výboru o štruktúre, členstve a ďalších organizačných otázkach. Po stanovách sa jednohlasne prijal rámcový program OSMM. Po vyhlásení o založení novej organizácie jej členovia si tajným hlasovaním zvolili trojčlenné vedenie, ktoré sa úmerne rastu počtu členov môže rozšíriť. Za predsedu zvolili historika, pracovníka ČKIS Antona Paulika, za podpredsedov žiačku IV. ročníka budapeštianskeho slovenského gymnázia Hajnalku Avarovú a historika S. Tótha. Za hospodársku referentku bola zvolená absolventka Ekonomickej univerzity a ELTE Marta Glücková.
Na záver účastníci ustanovujúceho zhromaždenia OSMM prijali plán činnosti na rok 1990, ktorý obsahuje o. i. organizovanie fašiangového bálu, mládežníckeho tábora a rôznych stretnutí. Vedenie OSMM bolo poverené, aby o konkrétnych formách spolupráce opäť rokovalo s vedením DZSM, aby nadviazalo styky s rôznymi organizáciami. (Slobodná organizácia Slovákov, Štúrova spoločnosť, Mladosť, Svetový kongres Slovákov, atď.) a aby čím skôr dosiahlo zaregistrovanie OSMM.
Štefan Kraslán (1990)
Valné zhromaždenie OSMM v Budapešti
Bilancia a plány
V októbri sa konalo v Žiackom domove Zoltána Fábryho v Budapešti druhé valné zhromaždenie Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM), ktorú založilo takmer štyridsať mladých v januári t. r. a ktorá sa v nových podmienkach spoločenského života dala registrovať ako prvá spomedzi organizácií Slovákov v Maďarsku s celoštátnym pôsobením.
Predseda OSMM Anton Paulik úvodom informoval členstvo o doterajších krokoch vedenia a o činnosti OSMM. Vzhľadom k tomu, že čitatelia Okienka majú možnosť na stĺpcoch našej mládežníckej rubriky sledovať prácu slovenskej mládežníckej organizácie v Maďarsku, snáď stačí ak sa o nej zmienime iba heslovito. Pred oslavami 275. výročia založenia pilíšskej obce Santov (Pilisszántó) členovia OSMM odpracovali niekoľko víkendov pri skrášľovaní časti tunajšieho starého cintorína, kde burina zarástla náhrobné kamene so slovenskými nápismi. Ako spoluorganizátori prispeli tiež k úspechu tohoročného budapeštianskeho slovenského fašiangového plesu DZSM a po vlaňajšom tábore v Debrecíne usporiadali už druhý slovenský mládežnícky tábor v Békešskej Čabe. Keďže organizácia doteraz nedisponovala žiadnymi finančnými prostriedkami - ak sem nepočítame príjmy z členských príspevkov - výdavky na čabiansky tábor, ktorého sa zúčastnilo aj päť mladých Slovákov z rumunského Nadlaku, hradil DZSM. OSMM v uplynulých mesiacoch organizovala aj vystúpenie vokálnoinštrumentálnej skupiny Negatív v Legínde, Santove, Gyule a Bratislave, ako aj koncert slovenských rockových skupín v Békešskej Čabe.
Čo sa týka tzv. politickej aktivity našej mládežníckej organizácie A. Paulik vyzdvihol, že OSMM bola jedným z iniciátorov a zakladateľov Únie národných menšín Maďarska. Jej vedenie spolu s predstaviteľmi Zväzu mladých demokratov (FIDESZ) pozvalo do parlamentu zástupcov slovenských organizácií v Maďarsku a maďarských organizácií na Slovensku, ktorí sa síce vzhľadom na vtedajšiu predvolebnú kampaň nedostavili, akcia však bola úspešná. Veď vedúci našich organizácií mali možnosť podať podpredsedovi parlamentu a niektorým členom Výboru pre ľudské práva a národné menšiny reálny obraz o postavení Slovákov v Maďarsku. OSMM vystúpila za zriadenie maďarskej univerzity v Komárne, za čo bola ostro kritizovaná: údajne preto, že skôr mala chrániť záujmy našich Slovákov. Jej vedenie verí, že aj keď nie bezprostredne, ale aj týmto krokom vystupovalo nie proti, ale za svoju národnosť. Uvedomuje si však, že tých, ktorých znepokojuje tento počin, nepresvedčí ani rázne vystúpenie u vlády Maďarskej republiky v záujme uspokojenia potrieb Slovákov v Maďarsku (viď dokumenty Únie národných menšín Maďarska alebo napr. Spoločné stanovisko Štúrovej spoločnosti, Slobodnej organizácie Slovákov (SOS) a OSMM - Ľudové noviny, 1990, č. 10., str. 3.) - V zložitej situácii reorganizácie systému zastupovania príslušníkov našej národnosti v nových spoločenských podmienkach ani naša mládežnícka organizácia sa nemohla vyhnúť rôznym rokovaniam, na ktorých vystupovala jednotne s SOS a Združením slovenských spisovateľov v Maďarsku (ZSSM).
Účastníci VZ OSMM upozornili svoje vedenie, aby postupovalo spoločne s ostatnými slovenskými organizáciami iba v tom prípade, ak sa s danou otázkou stopercentne stotožňujú.
Vyzdvihli, že podporujú úsilie vedenia na prekonanie určitej roztrieštenosti, riešením ktorej by malo byť aj založenie strešnej organizácie Slovákov v Maďarsku. Uvedomujú si však, že tento cieľ možno dosiahnuť iba odstránením vzájomnej nedôvery a za cenu rozumových kompromisov. Blížiaci sa mimoriadny kongres DZSM dáva určité nádeje v tomto smere už aj pokiaľ ide o zámer obnoviť celkovú činnosť zväzu; preto predstavitelia OSMM aj na tomto fóre mienia presadzovať myšlienku autentickej jednoty a vytvorenia takej vrcholnej organizácie, ktorá necháva priestor aj pre samostatnosť členských organizácií.
Valné zhromaždenie schválilo aj plán činnosti OSMM na rok 1991. Keďže organizácia získala z nadácie Pre národné menšiny Maďarska 200 tisíc forintov, ďalší mládežnícky tábor, ktorý by chcela usporiadať spolu s mladými Slovákmi z Rumunska a Juhoslávie, bude hradiť z tejto sumy. Bolo by pritom žiadúce, aby sa tábor konal buď na Slovensku, alebo v domácom slovenskom prostredí. Členovia OSMM by chceli častejšie navštevovať Slovákmi obývané osady Maďarska, napríklad formou spoločných exkurzií, ale prejavili tiež záujem o pravidelné pobyty na Slovensku - návštevy divadelných predstavení, koncertov, účasť na lyžiarskych zájazdoch a pod.
Medzi perspektívnymi plánmi OSMM je aj založenie divadelných krúžkov slovenskej mládeže; s ohľadom na súčasnú situáciu zatiaľ na dvoch miestach: v Budapešti na báze Gymnázia s vyučovacím jazykom slovenským a v Bratislave, kde naši zahraniční štipendisti, spolu so svojimi kolegami z Rumunska, majú podobné plány založiť v r. 1991, amatérske ochotnícke skupiny, vytvoriť repertoár, nacvičiť aspoň jednu hru a podľa možnosti organizovať niekoľko predstavení.
Štefan Kraslán - Imrich Fuhl (1990)
Slovenský národnostný mládežnícky tábor v Békešskej Čabe
Prvý krok: zamyslieť sa...
Vlani sme boli svedkami znovuoživenia tradície poriadania slovenského národnostného čitateľského tábora pre študujúcu mládež, ktorý sa konal prvýkrát v roku 1977 v Békešskej Čabe ako „celoštátny tábor slovenských čitateľov-gymnazistov”. Ku vzkrieseniu tradície viedli iniciátorov a vedenie tohto tábora nielen nepopierateľné objektívne skutočnosti, ale v neposlednom rade nostalgické spomienky na časy, keď terajší vedúci tábor Štefan Kraslán spolu s autorom týchto riadkov sa ako gymnazisti nechali „ovplyvniť” slovenskosťou niektorých pedagógov a takých osobností nášho kultúrneho života, akými sú napríklad Alexander Kormoš a Gregor Papuček. Veď práve v týchto táboroch sa ich účastníci mohli prvýkrát v živote vážne zamyslieť nad svojím pôvodom, nad minulosťou a súčasnosťou svojho rodu, svojej národnosti. Tento typ slovenského tábora mal a znovu má obrovský význam z hľadiska sebapoznania, vytvárania sa tak často spomínaného národnostného povedomia našej mládeže a úcty ku kultúrnym hodnotám Slovákov v Maďarsku. Zároveň poskytuje jedinečnú možnosť k nadviazaniu priateľských stykov medzi študentmi našich tzv. slovenských stredných a vysokých škôl, prispieva k upevneniu ich zdravého národnostného povedomia, k sebapoznaniu, pričom poskytuje možnosť aktívne pestovať a rozvíjať naše kultúrne dedičstvo. Preto nám nemôže byť ľahostajné, či sa takéto tábory budú poriadať pravidelne alebo nie.
Vlaňajší národnostný čitateľský tábor slovenskej študujúcej mládeže v Debrecíne bol významný nielen preto, lebo bol vlastne znovuoživením tejto tradície, ale aj preto, lebo práve tu sa zrodila myšlienka založiť samostatnú mládežnícku organizáciu. A tak medzičasom zanikol Mládežnícky výbor DZSM a v januári t. r. vnikla Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM). O tom, e naše slovenské organizácie s celoštátnou pôsobnosťou dokážu popri zdravom rivalizovaní aj úspešne spolupracovať, svedčí aj tohoročný spoločný tábor DZSM a OSMM. Do Mládežníckeho tábora sa prihlásili nielen takí mladí Slováci, ktorí ešte študujú, ale aj takí, ktorí už opustili školské lavice a pracujú. Ide vlastne o novinku, veď tentokrát prejavili o tábor záujem už aj bývalí žiaci našich škôl, ktorí sa nechcú odtrhnúť od svojich koreňov.
Okrem 26. účastníkov tábora z rôznych Slovákmi obývaných kútov Maďarska, ktorí sú väčšinou členmi OSMM, sem pozvali aj 5 slovenských študentov z rumunského mesta Nadlak. Vedúci tábora, pracovník DZSM a zakladajúci člen OSMM Štefan Kraslán spolu so svojimi pomocníkmi zostavili pestrý program. Slávnostné otvorenie tábora generálnou tajomníčkou DZSM Máriou Jakabovou bolo spojené s diskusiou na tému Či chcú byť v Maďarsku žijúci Slováci Slovákmi?, do ktorej sa zapojila i vedúca Čabianskej organizácie Slovákov Anna Ištvánová a riaditeľka Všeobecnej školy a gymnázia s vyučovacím jazykom slovenským v Békešskej Čabe Alžbeta Uhrinová. Otázky národnostného povedomia a našej slovenskosti sa často nadhodili aj na ďalších prednáškach či besedách. Keďže k súradniciam, určujúcim naše bytie, patrí aj poznávanie minulosti našej národnosti. Mladý historik, predseda OSMM Anton Paulik hodnotil česko-slovensko-maďarskú výmenu obyvateľstva po druhej svetovej vojne a jej dosah na život Slovákov v Maďarsku. Stretnutie s predstaviteľmi čabianskych mládežníckych organizácií bolo užitočné aj z toho hľadiska, že aj dvaja z hostí boli živými príkladmi urýchleného procesu neprirodzenej asimilácie. Veď ich starí rodičia boli vraj ešte Slovákmi, ale oni hovoria už iba po maďarsky a ani citovo sa neviažu k Slovákom. Hovorili o nich (o nás) ako o cudzích. Okrem týchto dvoch predstaviteľov Mestského zväzu študentov (VDSZ) Györgya Kruzsicza a Györgya Hrabovského sa účastníci tábora stretli s predstaviteľom Demokratického zväzu mládeže (DEMISZ) Zsoltom Molnárom a Zväzu mladých demokratov (FIDESZ) Józsefom Fodorom. Hostia sľúbili konkrétnu pomoc pri poriadaní slovenských akcií v meste, akou bude i vystúpenie slovenských rockových skupín 25. augusta t. r. a polemizoval aj o takých vážnych témach, ako napríklad zastúpenie národných menšín v maďarskom parlamente. S cieľom lepšieho spoznania našich masovokomunikačných prostriedkov sa mladí Slováci stretli s pracovníčkou DZSM Etelou Rybovou, ktorá hovorila najmä o edičnej činnosti zväzu, redaktorkou slovenského vysielania Maďarského rozhlasu Máriou Margovou a redaktorom slovenských relácii Maďarskej televízie Jánom Fuzikom. Spomedzi slovenských básnikov žijúcich v našej vlasti do tábora zavítal Juraj Dolnozemský zo Slovenského Komlóša, ktorý zapôsobil na mladých najmä svojou bezprostrednosťou a napriek jednoduchosti hlbokou poetickosťou svojej tvorby.
Účastníci tábora sa nie náhodou tešili na celodenný výlet do Nadlaku. Slovenskosť tohto mesta ležiaceho neďaleko maďarsko-rumunských hraníc, vyvolalo v nich dojmy, ktoré by, žiaľ, nezískali snáď ani v jednej našej osade. V Priemyselnom lýceu G. Cosbuca, ktoré sa má v blízkej budúcnosti premenovať na Lýceum J. G. Tajovského, sa presvedčili o tom, že s výnimkou jazyka a literatúry väčšinového národa ako i niektorých špeciálnych technických predmetov môže úspešne a bez neblahých následkov prebiehať úplné slovenské vyučovanie aj mimo Slovenska. Potom je aj výsledok iný ako v našich pomeroch. Tunajších pedagógov a študentov totiž akosi ani nenapadne, aby hovorili medzi sebou inak ako po slovensky. Slovenské slovo v Nadlaku nepatrí iba k rekvizitám do múzea „začarovanej” minulosti, ale skutočne žije. Mladí Slováci z Maďarska s obdivom počúvali slová básnika a predsedu Demokratického zväzu Slovákov v Rumunsku Ondreja Štefanku o 90-ročnej tradícii a súčasnosti nadlackého slovenského ochotníckeho divadelníctva, o čulej literárnej činnosti tunajších Slovákov, zoskupených v Literárnom krúžku Ivana Krasku a o plánoch slovenského zväzu, ktorý sa opiera o niekoľko tisíc členov. Potom sa mali možnosť stretnúť aj s takými významnými predstaviteľmi slovenského literárneho života v Rumunsku ako Dagmar Mária Anocová, Pavol Bujtár, Ivan Miroslav Ambruš, Adam Suchanský, Štefan Dováľ a Ondrej Zetocha.
Účastníci tábora sa v rámci skupinových zamestnaní pod vedením profesorky slovenčiny Eriky Kraslánovej zaoberali najmä otázkami jazykového prejavu, správnej výslovnosti a umeleckého prednesu a pomocou autora tohto článku rozoberali diela slovenských literátov žijúcich v Maďarsku, venovali sa aj otázkam umeleckého prekladu. Vedúci tábora Š. Kraslán viedol besedu o histórii Slovákov v Maďarsku a o súčasných udalostiach, ktoré vplývajú na život príslušníkov našej národnosti. Pritom však zostal čas aj na prehliadku mesta, návštevu župnej knižnice, mestského národnostného domu, oblastného domu a Múzea M. Munkácsyho. Účastníci radi používali aj miniknižnicu s rôznymi príručkami, publikáciami DZSM i vydavateľstva Tankönyvkiadó, gramoplatňami, kazetami najnovšej slovenskej populárnej hudby a vystúpenia jej predstaviteľov si mohli pozrieť aj z videozáznamov. S veľkým záujmom sledovali slovenský film Tisícročná včela, ktorý ich tiež prinútil zamyslieť sa. Na rozlúčkový večierok si prítomní pripravili kultúrny program „Sami sebe”, pozostávajúci z recitácií, prednesu ľudových piesní a úryvku z dramatického diela S. Štepku Jáánošííík. Pri tejto príležitosti vystúpila aj vokálnoinštrumentálna skupina Negatív so zhudobnenými básňami našich slovenských autorov.
Ako hodnotiť tento tábor? Veríme, že podnietil účastníkov zamyslieť sa, a už to možno pokladať za istý úspech. Ale ako o tom svedčia i niektoré výpovede mladých, išlo aj o čosi viac: „Boli ste perfektní! Ďakujeme za všetko... Ďakujeme vám za priateľstvo. Majte sa krásne. Budeme si na vás spomínať. - Cítila som sa tu veľmi dobre.... Nemohla by som povedať, že sa mi tu niečo nepáčilo.... Teší ma, že som sa zoznámila s dobrými ľuďmi, a to: Slovákmi z Maďarska...”
Imrich Fuhl (1990)
Kultúrna akcia OSMM v krízových dňoch
Na dvoch stranách barikády
My, príslušníci mladej generácie „detí slobodného kraja” ma donedávna poznali ako ozajstné tak aj ideologické či ideové bariéry či barikády skôr zo svojich štúdií ako z vlastných skúseností. Pred niekoľkými rokmi sme síce snívali o tom, že raz snáď aj naša „mierová”, tzv. malá generácia, dostane od histórie príležitosť aj na niečo iné ako na „žuvačkovú nudu”. Možno až príliš romanticky sme túžili po prevratných časoch. A teraz, keď nastali, čo si s nimi počneme? Budeme mať silu porátať sa s nimi? Česko-slovenskú nežnú revolúciu, ale snáď aj ten náš maďarský „prevrat” začali mladí ľudia, ktorí sa nebáli otvorene vystupovať proti moci na uliciach a svojou priebojnosťou neraz zahanbili „dospelákov”. Lenže profesionálni politici a noví Mesiáši si postupne privlastnili „zásluhy” mladých a tak sa zase všetko skomplikovalo.
Na nedávnom valnom zhromaždení organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku sme sa rozhodli v budúcnosti menej politizovať, snáď aj pre horeuvedené dôvody. Väčšina členov bola tej mienky, že by sme sa mali orientovať skôr na užitočnú zábavu, na spoznávanie našich slovenských obcí, na turistiku, na návštevy kultúrnych podujatí, atď... V znamení toho sme sa aj dohodli, že koncom októbra si zájdeme na Bratislavské jazzové dni, pričom pobyt využijeme napr. na stretnutie s našimi zahraničnými štipendistami.
26. októbra (piatok) sme sa horko-ťažko zhromaždili na stanici Nyugati. Museli sme totiž prekonať (v živote možno prvýkrát) ozajstné barikády. Taxikári a iní autodopravcovia totiž zatarasili križovatky a mosty nášho hlavného mesta na protest proti zdraženiu benzínu. Keďže s ich akciou sme súhlasili, vedeli sme aj napriek všetkým ťažkostiam, na ktorej strane barikády stojíme...
Zložitejšie to však bolo v Bratislave, kde spolu s predsedom OSMM Antonom Paulikom sme sa ako príslušníci národnej menšiny ľahko vžili do kože tamojších Maďarov, pričom ako Slováci sme si boli vedomí aj niektorých argumentov príslušníkov nášho materského národa. Ale k tomu, aby som ozrejmil onú „ideovú” barikádu, ktorá na nás čakala v Bratislave, musím byť konkrétnejší. 25. októbra, teda deň pred našou návštevou, rozvírilo vášne na Slovensku rozhodnutie Slovenskej národnej rady (SNR) o prijatí návrhu koaličnej vlády o slovenskom jazyku ako úradnom. To zároveň znamenalo odmietnutie návrhu jazykového zákona Matice slovenskej, ktorý nepripúšťa „úradnú viacjazyčnosť”. Niekoľko desiatok najmä mladých občanov reagovalo tým, že začalo protestnú hladovku pred budovou SNR, kde boli jej účastníci sústrední na malom oddelenom priestranstve. Náš pobyt na Slovensku nás posilnil v tom, že mladá demokracia priniesla so sebou aj značné posilnenie národného cítenia Slovákov. Tomu sa musíme tešiť, veď bez zdravého národného sebavedomia Slovákov na Slovensku je nepredstaviteľné posilnenie nášho národnostného sebavedomia. Z druhej strany však hľadanie vinníkov za pocit ohrozenia národnej identity nášho materského národa v nás vzbudilo obavy. Veď aj pouličné rozhovory svedčili o tom, že sa vytvorilo ovzdušie smerujúce proti našim osudovým druhom, teda Maďarom na Slovensku. Vycítili sme to aj z toho, že v Bratislave sme počuli tentokrát na verejných priestranstvách často iba stlmené, akoby vyľakané slová tamojších Maďarov. Vieme, a dokonca na našich oficiálnych stretnutiach sme ich predstaviteľov upozornili na to, že ako príslušníci národnosti by sa mali popri zachovaní vlastného jazyka naučiť a v odôvodnených prípadoch aj používať jazyk väčšinového národa. Lenže nútiť ich k tomu heslami typu „Na Slovensku po slovensky” a netolerantným prístupom...? Neveríme, že je to jediné možné a prijateľné riešenie, ktoré by sa mohlo presadiť bez akéhokoľvek obmedzenia ich ľudskej dôstojnosti a národnostných práv.
Z rôznych barikád sme sa v dňoch 26. - 28. októbra predsa len dostali do Parku kultúry a oddychu na 16. ročník Bratislavských jazzových dní. Je to možno náznak nášho predčasného starnutia, ale musím sa priznať, že sme sa tu cítili lepšie. Okrem zdravého ovzdušia zapôsobil na nás najmä bulharský Rouse Jazz Quartet a svetoznáme Stanley Jordan Trio z USA. V známom bratislavskom internáte v Mlynskej doline, kde som prežil niekoľko rokov svojho života, mi nakoniec v noci nedali spať verše Alexandra Kormoša, ktoré zhudobnila naša skupina Negatív: „Nepotrebujeme mosty, / ak nás spoja rieky samy... / Buďme hostia našich hostí / na dvoch brehoch barikády!”
Imrich Fuhl (1991)
Z denníka študentky
Bude to zdĺhavé, ale pokúsim sa to rozobrať.
Mám maďarskú štátnu príslušnosť, som národnosti maďarskej. Chodila som do slovenskej základnej školy a do slovenského gymnázia vo svojej rodnej Békešskej Čabe. Rozhodla som sa študovať žurnalistiku na Univerzite Komenského v Bratislave s tým úmyslom, že po skončení štúdia svojím pôsobením a šírením slovenskej kultúry prispejem k zachovaniu slovenskej národnostnej menšiny v Maďarsku.
S týmto cieľom sme prišli z Maďarska niekoľkí.
August
Do Bratislavy sme pricestovali 1. augusta 1991. Budova Ústavu jazykovej a odbornej prípravy zahraničných študentov Univerzity Komenského (ÚJOP UK) nám spôsobila prvé prekvapenie. Všetko porozhadzované a v dezolátnom stave, špina, špina, špina.
Týždeň sme boli na tranzite, kde nás vyšetrovali zo zdravotných dôvodov. Izolácia.
Pustili nás domov ešte na týždeň.
September
Výlet do Košíc bol pekný. Slávnostné otvorenie školského roka.
Informovali nás, že prijímacie skúšky na konci školského roka musíme zložiť aj my. Trošku sme sa zľakli, veď skôr nám povedali, že prijímacie pohovory nebudú. Ale to nič. Prvý prípravný rok je práve na to, aby sme sa pripravili na univerzitné štúdium.
Pri zápise do knižnice Ústavu, nám knihovníčka automaticky napísala, že máme slovenskú národnosť.
A internátne pomery... neporiadok, špina a zima. Trošku som aj prechladla. Na dôvažok tá strava - ale čo sa dá robiť?
Október
Škola je od ôsmej do druhej.
Rozhodla som sa, že na zemepis nepôjdem. Považujem to za zbytočné, veď na gymnáziu sme mali zemepis po slovensky. Okrem toho som aj zaspala. Slovenská literatúra je perfektná. Nenudíme sa ani na hodinách dejepisu, len ten spôsob prednášania.... Zvyšuje sa absencia. Skoro všetci sme chorí. Naša odolnosť s zredukovala skoro na nulu v dôsledku nedostatočného a nesystematického stravovania a možno aj preto, lebo vonku je teplejšie ako v internáte.
Všade špina a neporiadok aj naďalej.
November
Každý náš potešuje len tým, že keď tento rok na jazykovej škole vydržíme, bude nám lepšie. Svetlá nádej.
Zvýšili nám štipendium! Ale naša radosť je predčasná. Za ubytovanie musíme tiež platiť. A nie málo.
Od tohto mesiaca nemôžeme používať práčku. Perieme v tej istej miestnosti, kde aj varíme. Žmýkačku takisto nemáme.
Utvorila sa študentská rada, aby sme mohli spoločne vystupovať na obranu našich záujmov. Obyčajne pán riaditeľ nás vypočuje a zapíše si niečo do zápisníka. V tomto mesiaci nás navštívila pani doktorka Veselá z Ministerstva školstva. Stará sa o nás ako mamička. Zvolili sme si študijné odbory.
Naše povolenie na dlhodobý pobyt v Česko-slovensku ešte stále nie je vybavené. Prečo?
Chorí sme aj naďalej. Vyskytnú sa aj gynekologické problémy (pravdepodobne pre nedostatočné kúrenie).
December
Už sme sa trošku tešili pri správe, že dostaneme 1000 korún na zimné oblečenie. To by bolo príjemné prekvapenie! Mohli by sme si z toho zaplatiť napr. lyžiarsky tábor. Žiaľ, naša radosť je zase predčasná.
Dozvedeli sme sa, že odteraz si už nemôžeme kupovať lístky len na obed. Buď celodenná strava, alebo nič. Nekúpili sme si lístky vôbec.
Už sme celkom rozčarovaní. Ak chcú študenti (študentská rada) tieto pre nás veľmi pálčivé problémy vyriešiť, obyčajne sa dospeje k pingpongu. Dosiaľ sa nič nezmenilo: Na internáte je zima, práčky nemôžeme používať ani naďalej a už nemáme ani teplé jedlo.
Utvorila sa nová študentská rada. No comment.
Začala som pracovať na rozhlasovej relácii. Môj prvý pokus bol neúspešný: na uverejnenie nevhodné (cenzúra v demokracii?)
17. december - Medzinárodný deň študentstva. Z tejto príležitosti každá krajina sa predstavila so svojím programom. My sme boli najlepší....
Blížia sa skúšky. Bude to veľmi zaujímavé.
Možno budeme platiť aj za používanie chladničky.
Jeden veľmi nepríjemný zážitok v Priori: „Na Slovensku po slovensky! (?)” Dalo by sa o tom diskutovať.
Vianoce. Sladký domov! Pre tých, ktorí nemohli odcestovať domov, boli trošku smutnejšie.
Január
Po dlhých vybavovačkách sme dosiahli, že si môžeme kúpiť lístky len na obed. Pani, u ktorej sme ich kúpili sa veľmi divila, keď sa odo mňa dozvedela, že v Maďarsku existuje výučba slovenčiny na základných školách a gymnáziách. To je informovanosť!
Doposiaľ sme ešte neplatili za používanie chladničky.
Konkrétne požiadavky jednotlivých fakúlt v našich rukách všeobecné obavy a beznádej. V najhoršom prípade sa vrátime domov. Túto možnosť vzala do úvahy aj pani doktorka Veselá, keď nás druhýkrát navštívila. Veru, veru. Vysoká absencia, naša nezodpovednosť, zábavy do rána... A iba utrúsila, že podľa nej nikoho z nás neprijmú, pretože požiadavky sú naozaj veľmi vysoké. Sme chorí aj naďalej. Už sme si na to zvykli.
Študentská rada nefunguje. Načo? Apatia.
Andrea Egeresiová (1992)
„Zázračná” Zázrivá
Koncom decembra 1992 OSMM organizoval lyžiarsky zájazd do Zázrivej, dedinky medzi Oravskou Magurou a Malou Fatrou. Viezli sme sa tam „luxusným” autobusom značky Karosa. Tí, ktorí prišli neskoro našli iba miesta na státie. Asi to našim študákom vôbec nevadilo, oni sú zvyknutí na podobné cestovanie autobusom č. 39 v Bratislave. Vonku bolo -10 °C vnútri 0 °C a to len vďaka tomu, že sme sa zohrievali dýchaním. Po päťhodinovej jazde sme pricestovali veľmi hladní do Zázrivej a rýchlo sme sa ubytovali. Šťastní boli tí, ktorí dostali miesto „na poschodiach” (ja som nepatril medzi nich). Na našej izbe ortuť vystúpila iba na 15 0C. Okrem toho každý večer sme zažili hlučný dedinský folklór.
Už v prvý deň všetci sme sa prispôsobili novej klíme - zamrznutý sneh, teploty hlboko pod mínus. Všetci sme boli ochotní vyskúšať zjavné alebo skryté lyžiarske zručnosti. Vďaka Csabimu a Šaňovi aj začiatočníci dostali chuť a najmä odvahu na lyžovanie. Krásne počasie, čerstvý vzduch a slnkom ožiarenú zjazdovku využívali naše dievčatá aj na opaľovanie. Vytrvalci sa lyžovali až do štvrtej. Po osprchovaní nasledovala večera, ktorú nám servírovala jedna sympatická čašníčka. Ťažko by sa však dalo povedať, že bola zdvorilá. Mala trochu čudné názory na pohostinstvo. Ale to nič, hlavná vec, že bol sneh a všetci veselí.
V nasledujúcich dňoch sme navštívili Vrátnu, lyžiarske stredisko Malej Fatry. Objavili sme tam šesť vlekov, dlhšie - kratšie zjazdovky pre náročných a menej náročných. Asi pätnásti sme sa vybrali na tú náročnú. Veľké uznanie získala Tünde, ako jediné dievča v našej skupine. Na začiatku bola veľmi opatrná, ale neskôr sa len ťažko dala dobehnúť.
Krásny zážitok bolo vidieť lyžiarov celkom dole. Niektorí sa pohybovali naozaj harmonicky. Naši menej nároční kolegovia sa trápili na kratšej a menej strmej zjazdovke. Na osvieženie nám slúžili maličké bufety, ktoré sme radi vyhľadávali.
Po výdatnej večeri sa vy tvoril i menšie skupinky, rozprávali sme sa o uplynulých dňoch. Naše rozhovory prebiehali viac menej po maďarsky. To sa nepáčilo miestnym alkoholikom. Keď s dozvedeli, že sme z Maďarska ukázala sa ich obmedzenosť: „Maďari, za - Dunaj! Čo tu hľadáš!? Vypadni!”
Ten primitivizmus nám skazil náladu. Osobne si však myslím, že aj tento rok pôjdem lyžovať...
Lóránt Ladányi (1993)
Príklad mládežníkov
na oslávenie nášho významného jubilea
Viete, čo robila väčšina tzv. normálnych ľudí v letnej horúčave? Utiahla sa k vode, do chládku alebo si aspoň zatiahla všetky záclony v izbe.
A viete, čo robili v tom istom čase členovia Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM)? Na bicykloch šľapali denne 50 až 100 km. Keďže som bola medzi nimi aj ja, neraz som si povedala: Nie som celkom normálna.
Bolo to na cyklistickej túre OSMM, ktorú sme zorganizovali, na počesť 275. výročia usadenia sa Slovákov na Čabe. Akcia mala názov Po stopách našich predkov (Tu sa usadíme).
Po stopách našich predkov - to znamená, že sme sa 9. augusta vybrali autobusom do Hradišťa. Je to malá dedinka neďaleko Lučenca, odkiaľ začiatkom 18. storočia prišli na Čabu prvé slovenské rodiny a odkiaľ sme sa tam chceli dostať aj my, ich „potomkovia”, po 275 rokoch. Vybrali srne si však modernejší spôsob cestovania: dali sme si tam priviesť svoje bicykle a na nich sme potom absolvovali skoro 600-kilometrovú trasu Hradište - Békešská Čaba.
Ťažko sa píše o takomto putovnom tábore. „Miešajú sa mi v hlave myšlienky...” Na jednej strane bolo by potrebné dodržiavať časovú a miestnu postupnosť - rad - radom vymenovať dediny, mestá a ubytovne, kde sme bývali, takisto aj zastávky, kde sne videli niečo pekné či zaujímavé. Na druhej strane však máme oveľa jasnejšie spomienky na také zážitky, ktoré sú ťažko sprostredkovateľné. Zažili sme ich v istej situácii, nálade, ktorá bola vtedy pre nás dôležitá a jednoznačná. Ale keď ich mám porozprávať ľuďom, ktorí tam neboli, musím príliš veľa vysvetľovať (osoby, predchádzajúce udalosti - „kontext”) a tým ľahko unikne čaro celého príbehu.
Prvý problém sa pokúsim vyriešiť (aspoň čiastočne) pomocou mapy. Vidíte na nej väčšie miesta, ktorými sme prešli alebo kde sme boli ubytovaní. Chceme pripomenúť, že „technickú stránku” (trasa, strava, nocľah) vybavila pre nás správkyňa OSMM, ktorá pracuje v mládežníckej organizácii na polovičný úväzok, Alena Nozdroviczká. Nebola to ľahká práca a ďakujeme jej, že ju tak výborne zvládla. Takisto počas celej túry nám pomáhali aj vodiči Csaba Juhász, Laco Galda a Mišo Pauleňák a náš „ideologický tajomník” Imrich Fuhl. Viezli naše batožiny, pokazené bicykle, unavených bicyklistov a značili nám cestu. Bez ich „nálepkovania” by sme boli často zablúdili. („Nálepkovanie” = lepiť nálepky, s emblémom akcie na orientačné body, tabule, stĺpy..)
Teraz niekoľko slov o účastníkoch. Bolo nás priemerne 35. Presný počet závisel od toho, kto mal kedy čas sa pripojiť. Hneď prvý deň bolo jasné, že sú medzi nami vynikajúci cyklisti i absolútni začiatočníci, medzi nimi skupina celkom slušne natrénovaných. Na konci „karavány” sme išli my, začiatočníci, a ešte sme videli vystreliť „športovú sekciu”, ktorá na posledných čakala v cieli niekedy aj 2 - 3 hodiny. Tieto rozdiely však nerobili žiadne problémy. Každý mohol ísť svojím vlastným tempom a postupne sa vytvorili 4 - 5 členné skupinky, ktoré si v podstate samy určili, kedy a kde sa zastavia, koľko si odpočinú a pod. Nepocítili sme ani - ináč dosť výrazné - vekové rozdiely. Ani najmladšiemu 14 - ročnému účastníkovi nerobila problémy spoločnosť „starších” - pánov nad tridsiatkou.
Akcia mala skutočne výbornú atmosféru, o čom svedčia aj dve videokazety. Bavili sme sa na bicykloch - hádam okrem prvého a druhého dňa, ktoré boli skutočne náročné - smiali sme sa každej maličkosti, často sme si aj zaspievali a pomaly sme si zvykli počítať len každý, desiaty kilometer. Zato sme nikdy nemali pocit, že sme dorazili do cieľa toho - ktorého dňa, kým sme sa neosprchovali a neobliekli si čisté tričká. Tým však bolo po únave a začala sa ďalšia akcia: kúpanie, vychádzky, večer posedenie pri táboráku (so „spontánnym kultúrnym programom”) či diskotéka. Málokto a málokedy sedel sám na izbe. Túra mala vyvrcholiť 20. augusta na Čabe, na oficiálnych mestských oslavách. Na túto príležitosť sme mali pripravenú pamätnú vlajku s emblémami nášho podujatia. Venovali srne ju Békešskej Čabe a starostovi Jánosovi Papovi ju odovzdal predseda OSMM Anton Paulik. Hoci oslavy boli veľkolepé, mali sme pocit, že nám venujú málo pozornosti. Čabania o nás veľa nevedeli a ani miestna tlač, referujúca o oslavách, nás nespomenula.
Myslíme si, že ako mládežnícka organizácia sme si vybrali vhodnú a dôstojnú formu oslávenia významného jubilea našich Slovákov. Škoda, že niektorí „dospelí”, ktorí by sa občas nemali hanbiť brať si príklad od mládežníkov, to vidia ináč.
Hajnalka Avarová (1993)
Dolnozemský pohár v mini futbale
Békešská Čaba 8. až 10. novembra 1996
Už tradične poriada Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) Dolnozemský pohár vo futbale, ktorý mal tohto roku malé jubileum. Konal sa totiž už jeho V. ročník, a tak si jeho organizátori na čele s Máriou Matejdesovou - predsedníčkou OSMM, dali záležať. Bývalý mládežnícky tábor na okraji mesta už v piatok privítal väčšinu účastníkov. Večerná technická porada určila, kto s kým a kedy bude hrať, a tak si družstvá líhali podľa tohto „kľúča”.
Sobota bola od skorého rána hracím dňom. Družstvá boli rozdelené do dvoch skupín - červenej a modrej a mohlo sa začať. Hneď prvý zápas bol veľmi zaujímavý a dramatický. Stretli sa v ňom chlapci z Nadlaku a Kondoroša a veru bolo na čo pozerať. Nakoniec Nadlačania prehrali, no vtedy ešte netušili, že v sobotu nevyhrajú ani jeden zápas! Kondoroš sa týmto víťazstvom, ale aj predvedenou hrou, okamžite zaradil medzi favoritov a veru sa aj prebojoval až do finále.
Po úvodnom zápase bolo slávnostné otvorenie turnaja. Predseda Slovenskej menšinovej samosprávy v Békešskej Čabe Martin Vozár srdečne privítal účastníkov turnaja a zaželal im príjemný pobyt a veľa športových úspechov. Futbalový kolotoč sa rozbehol na plné obrátky. Zápas striedal zápas až do večerných hodín a organizátori mali obavy, či to telocvičňa vôbec vydrží. Vydržala a vydržali aj diváci, a tak mohlo začať očakávané finále. Tak ako suverénne postupoval Kondoroš v „červenej” skupine, tak sebaisto si počínalo mužstvo Domino Pilíš v „modrej”. Tiež neprehral ani jeden zápas a nebolo ľahké tipovať víťaza finále. Do stavu 3:3 sa miska váh nakláňala raz na jednu, raz na druhú stranu. Hráči na ihrisku, ba ani diváci v hľadisku si nič nedarovali a v telocvični sa len tak iskrilo! Zapotil sa aj rozhodca, ale nakoniec sa mu vždy podarilo schladiť horúce hlavy. Za mohutnej podpory obecenstva strhli víťazstvo na svoju stranu hráči Domina Pilíš, zápas vyhrali v pomere 6:3 a zaslúžene sa stali víťazmi Dolnozemského pohára OSMM ´96. O ich prevahe svedčí aj to, že dostali najmenej gólov a vo svojich radoch mali aj najlepšieho strelca turnaja. Stal sa ním so štrnástimi gólmi Ákos Mamuzsics. V ďalších záverečných zápasoch porazil Slovenský Komlóš „B” v „bratovražednom” boji komlóšske „A” družstvo a obsadil 3. miesto, o 5. miesto sa „pobili” gymnazisti z Budapešti a Békešskej Čaby. Tentoraz boli úspešnejší chlapci z hlavného mesta, hádam aj preto, že „Čabianske orly” - vlaňajší víťaz - sa rozleteli do sveta. K najsklamanejším družstvám patrili Nadlak a vysokoškoláci z Bratislavy, ktorí obsadili posledné miesta.
Po slávnostnom odovzdaní cien a veľkolepej večeri opadlo všetko napätie a bývalí rivali si vzájomne pripíjali na zdravie a sľubovali, že na budúci rok to budú práve oni, ktorí si pekný pohár odnesú domov. Pilíšska rocková skupina „Stuff” vyhrávala dlho do noci a na parkete jednoznačne vyhrali Nadlačania. Avšak celkovými víťazmi V. ročníka Dolnozemského pohára boli - dobrý futbal a skvelá nálada. Vyhrali všetci, ktorí sa ho zúčastnili.
Dr. Pavol Žibrita (1996)
Dolnozemský pohár OSMM
Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) usporiadala koncom novembra 2000 v poradí ôsmy futbalový turnaj pre slovenskú mládež z Maďarska a zo zahraničia - Dolnozemský pohár OSMM. Aj tohto roku sa usporiadatelia mohli tešiť vysokému počtu hráčov i fanúšikov. Zápasy sa síce začali v sobotu ráno, ale účastníci prichádzali postupne od piatku večera. Po príchode a po ubytovaní (ako niektorí nazývajú uloženie tašiek a ruksakov vedľa postele) sa začala zábava. Ráno sa preto ťažko vstávalo, niektoré zápasy sa síce neuskutočnili presne podľa výpisu, ale do konca dňa s väčším či menším úspechom odohrali všetky plánované stretnutia.
Priznám sa, nemám veľmi rada futbal (ale vlastne ani jeden šport), ale rada sa pozerám na ľudí, ktorí s oduševnením a značným fanatizmom sledujú dvadsiatich dvoch či desiatich hráčov, ktorí bežia za malým guľatým predmetom, ktorý nazývajú loptou. Veru bežali dosť. Od rána od deviatej až do večera do šiestej. Samozrejme, nie všetci, ba občas mali aj menšiu pauzu, ale zato boli celý deň v strehu, sledovali aj ostatných, fandili im, alebo proti nim, proste telocvičňu Strednej školy J. Aranya v Békešskej Čabe naplnili Životom.
Ale kto boli všetci tí oduševnení športovci? Stálych účastníkov medzinárodného futbalového turnaja OSMM vám asi ani nemusím predstaviť: sú to družstvá gymnazistov z Budapešti, Békešskej Čaby, členovia Klubu slovenskej mládeže z rumunského Nadlaku, družstvo Združenia pracujúcej mládeže Slovenska z Topoľčian, Čabianski Orli a v neposlednom rade stále sa meniace, ale zato vždy prítomné družstvo Domino Pilíš. Bol tu aj seriózny počet fanúšikov, ktorí svojim fandením prispeli k dobrej nálade turnaja.
Teraz by som asi mala niečo napísať o tom, že ako vynikli niektorí hráči, alebo naopak, ako sa niektorým hra nedarila. Ale keďže som už spomenula, že vo futbale sa nevyznám, nemienim preto ani klasifikovať hráčov. Musí vám, milí čitatelia, stačiť toľko, že niektorí to vydržali až do konca, druhí hrali s menším elánom. Samozrejme, ani tohoročný turnaj by nebol turnajom, keby nevyhlásili najlepšieho hráča, resp. keby neodovzdali cenu najúspešnejšiemu strelcovi gólov. Bol ním Miro Pavlovič z Topoľčian. Ako darček si mohol z Békešskej Čaby odniesť papuče so zaujímavým zdobením - s futbalovými loptami. Dolnozemský pohár OSMM putoval do Budapešti, kde pobudne rok, do nasledujúceho zápolenia.
Po slávnostnom odovzdaní cien nasledoval koncert pilíšskej rockovej skupiny STUFF, ktorá naozaj nedala unaveným športovcom čas na oddýchnutie. Zábava trvala až do rána. Potom neostalo už nič iné, iba na rok opustiť areál strednej školy, aby sme sa o rok znovu uvideli, na deviatom Dolnozemskom pohári OSMM, možno s ešte vyšším počtom hráčov.
Eva Fábiánová (2000)
Tábor OSMM v Banke
Pred sčítaním ľudu
Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) poriada už tri roky v lete krátky, tzv. informačný tábor. Nebolo tomu inak ani teraz. Začiatkom júla sa v novohradskej obci Banka (Bánk) zišlo vyše 30 členov mládežníckej organizácie z viacerých regiónov Maďarska. Ako sme sa dozvedeli od predsedníčky OSMM Márii Matejdesovej, tieto tábory sa nazývajú informačné preto, lebo vedenie organizácie sa snaží každý rok vybrať nejakú nosnú tému, ktorou sa cez krátky pobyt zaoberajú formou prednášok. Tohoročnou témou bolo blížiace sa sčítanie ľudu, o ktorom prednášali Anna Ištvánová z hľadiska civilnej sféry, Michal Lásik z pohľadu histórie a Anton Paulik hovoril o konkrétnostiach nastávajúceho sčítania ľudu.
Prvý deň bol iba oddychový, patril príchodu (veď viacerí účastníci museli cestovať 6-7 hodín) a návšteve kúpaliska. Druhý deň sa začal prednáškou predsedu Čabianskej organizácie Slovákov (ČOS), historika a profesora Michala Lásika, ktorý záujemcom priblížil problematiku sčítania ľudu z historického hľadiska, pričom vychádzal z poplašných výsledkov sčítania spred desiatich rokov, keď sa k slovenskej národnosti prihlásilo niečo viac ako 10 tisíc obyvateľov Maďarska, pričom 70 % z nich patrilo k staršej generácii. Z hľadiska budúcnosti slovenskej národnosti v Maďarsku je to naozaj znepokojujúca tendencia. Vyslovil túžbu, aby nasledujúce sčítanie vyvrátilo údaje z predošlého. Základy problému M. Lásik vidí v tom, že v Maďarsku sa vo všeobecnosti štátne občianstvo neodlišuje od príslušnosti k národnosti. Uviedol aj príklad, podľa ktorého sa raz stretol s človekom, ktorý má slovenské meno a ktorý vyhlasoval, že je Maďarom. Potom, keď sa k nemu prihovoril po slovensky, bez mihnutia oka odpovedal, že je Slovákom.
Predseda ČOS ďalej hovoril o tom, že Slováci žili (i žijú) vo vyše 100 osadách Maďarska, koncentrovanejšie v Pilíši, Novohrade a na Dolnej zemi. Vzhľadom na sociálne postavenie Pilíšanov a Novohradčanov (väčšinou boli roľníkmi) sa títo nevyznačovali prílišnou mobilitou, preto si zachovali jazyk svojich predkov. Obyvatelia Dolnej zeme však prešli vývinom poľnohospodárskych miest a vytvorili si zvláštnu slovenskú kultúru, do ktorej sa zapojila aj cirkevná inteligencia. V sedemdesiatych rokoch 19. storočia sa začala asimilácia v Maďarsku žijúcich národností dvomi formami, a to maďarizáciou a pomaďarčením. Pomaďarčenie malo skôr ekonomicko-spoločenské príčiny, bolo spojené s vytvorením meštianstva, ktoré je zase spojené so zmenou jazyka a kultúry, teda asimiláciou. Maďarizácia mala skôr politické dôvody, lebo ak sa niekto chcel zamestnať v štátnej sfére (hoci aj ako železničiar alebo poštár), musel si nielen pomaďarčiť svoje meno, ale nemohol používať ani svoj materinský jazyk. K postupnej asimilácii viedla aj snaha o spoločenské napredovanie.
V roku 1920 sa pri sčítaní ľudu hlásilo k slovenskej národnosti 141 877 obyvateľov, avšak podľa odhadu ich bolo asi 600 000. V roku 1930 sa tento počet znížil o 26-27 %, pričom takéto zníženie počtu je badateľné aj počas nasledujúcich sčítaní. V ére Horthyho režimu sa začal tvrdý politický boj, ktorý viedol k násilnej asimilácii národností žijúcich v Maďarsku. Politika obviňovala liberálnu menšinovú politiku predošlého systému pre nezrovnalosti, ktoré sa vytvorili po podpísaní mierovej zmluvy v Trianone. Začala sa aj tzv. kultúrna supremácia, podľa ktorej „maďarský národ je kultúrne vyspelejší ako ostatné”. Každý prejav, ktorý nevychvaľoval maďarskú politiku znamenal útok proti Maďarsku, ktorý bolo treba potlačiť.
M. Lásik sa zmienil aj o povojnovej výmene obyvateľstva, počas ktorej sa z Maďarska vysťahovala väčšina slovenskej inteligencie. Tiež spomenul, že dodnes sa nepodarilo vychovať takú vrstvu slovenskej inteligencie v Maďarsku, ktorá by v dostatočnej miere pomáhala našej národnosti. Ďalšou príčinou nášho súčasného neblahého stavu je zánik jednojazyčných slovenských škôl a vytvorenie asymetricky dvojjazyčných.
Riaditeľka Domu slovenskej kultúry v Békešskej Čabe a úradujúca predsedníčka ČOS Anna Ištvánová vo svojej prednáške, zameranej na úlohu občianskej sféry pri sčítaní ľudu, podala krátku charakteristiku foriem spoločenských organizácií (združení, organizácií, nadácií a verejnoprospešných spoločností), ktorých je v súčasnosti 50 000, vrátane menšinových. Vytvorenie klubov a pobočiek spoločenských organizácií tiež napomohlo oživenie kultúrneho života Slovákov, ktorý po ére Horthyho režimu v Maďarsku značne oslabol. Tieto organizácie a spolky nemajú vykonávať úlohy štátu, avšak môžu mu pomáhať. Paralelne so spoločenskými organizáciami funguje v súčasnosti systém menšinových samospráv. Samosprávy, na rozdiel od civilných organizácií, majú právo na priebežnú konzultáciu so štátnymi orgánmi pri vytváraní právnych predpisov, týkajúcich sa národnostného života.
A. Ištvánová ďalej hovorila o dôležitosti práce civilných organizácií pri výbere sčítacích komisárov. Civilné organizácie by mali svojich aktivistov zapojiť do sčítania ľudu tak, že ich navrhnú notárom na túto činnosť. Takisto by sa už mala začať konkrétna programová príprava na sčítanie ľudu, aby sa obyvatelia, príslušníci národnosti, nebáli priznať sa k nej. Pripomenula, že každý sa snaží byť iný ako ostatní okolo neho, preto musíme byť hrdí na svoju národnosť.
Riaditeľ odboru Úrad pre národné a etnické menšiny Anton Paulik informoval o tom, že sčítanie ľudu sa uskutoční 11 rokov po predošlom z toho dôvodu, lebo na základe odporúčania Európskej únie sa v roku 2001 uskutoční vo všetkých európskych štátoch. Sčítanie ľudu sa teda bude konať na budúci rok v dňoch 1.-21. februára. A. Paulik po krátkom historickom prehľade pripomenul, že moderné štatistiky 20. storočia rozšírili okruh otázok, týkajúcich sa majetkových pomerov jednotlivcov a od začiatku storočia aj otázky príslušenstva k národnosti, resp. materinského jazyka. Výsledkom rozhovorov odborníkov štatistického úradu a predstaviteľov menšinových samospráv je súčasný dotazník (pravdepodobne ide skutočne už o konečný variant). Na štvrtej strane dotazníka sa nachádzajú otázky týkajúce sa národností, avšak túto stranu nie je povinné vyplniť. Otázky, vzťahujúce sa na priznanie príslušnosti k národnosti sú nasledovné: 1. Ku ktorej národnosti patríte? (Zaujímavosťou tejto otázky je, že je možnosť na vyjadrenie dvojitej ba trojitej väzby). 2. Viažete sa k hodnotám kultúry či k tradíciám niektorej národnosti? (Tiež je možné označenie troch odpovedí.) 3. Aký je váš materinský jazyk? (Ako materinský jazyk treba uviesť jazyk, ktorým respondent hovorí od detstva. Vzhľadom na to, že niektorí sa už v detstve paralelne naučili dva, či viac jazykov, aj tu je možné uviesť tri odpovede). 4. Aký jazyk používate v rodinnom, priateľskom kruhu? (Tu je možné označiť, že respondent hovorí s niektorými členmi rodiny v národnostnom jazyku, s inými zase po maďarsky.)
A. Paulik tiež vyzdvihol dôležitú úlohu sčítacích komisárov, ktorí by mali ponúknuť možnosť označenia materinského jazyka. Po prednáške sa účastníkom tábora prihovorila predsedníčka OSMM M. Matejdesová, ktorá pripomenula, že vyplnenie dotazníkov sčítania ľudu je dobrovoľné. Tiež vyjadrila radosť, že sa tábora zúčastnilo veľa členov.
Eva Fábiánová (2000)
Župná rozprávkarska súťaž
slovenských žiakov v Békešskej Čabe
Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) v spolupráci s čabianskym Kruhom priateľov slovenskej mládeže a Župnou knižnicou v Békešskej Čabe usporiadala koncom apríla r. 1998 v budove knižnice pre žiakov základných škôl už siedmykrát Župnú súťaž v prednese slovenských rozprávok. Tradičné súťaženie takmer 80 mladých interpretov prebiehalo v štyroch kategóriách (osobitne pre žiakov 1.-2., 3.-4., 5.-6. a 7.-8. tried), pričom podujatie sa konalo paralelne v dvoch miestnostiach, keďže dve poroty hodnotili zvlášť výkon žiakov slovenských škôl a zvlášť škôl, kde sa slovenčina vyučuje ako predmet.
Na župnú rozprávkarsku súťaž prišli deti z Békešskej Čaby, zo Sarvaša, Slovenského Komlóša a Kétšoproňu. Mnohí z nich predniesli známe tzv. svetové a slovenské ľudové rozprávky, ako aj diela súčasných slovenských autorov, spomedzi ktorých snáď najobľúbenejším aj na našej Dolnej zemi je Daniel Hevier. Vybrané texty boli v prevažnej väčšine primerané danej vekovej kategórii. Škoda len, že pomerne málo žiakov si zvolilo rozprávky dolnozemských Slovákov, zachytené v prekrásnom nárečí vo viacerých publikáciách. Vďaka oduševneným pedagógom (ktorí by dozaista mohli pozitívne ovplyvniť už aj samotný výber diela ako prvý krok k úspechu) prednesy detí boli pripravené vcelku veľmi premyslene a náročne. Otvárali dokorán brány bohatého rozprávkového sveta sprístupnením prekrásnych, až skutočných snov o krajšom a lepšom živote a o víťazstve dobra nad zlom. Mladí interpreti prednášali aj rozsahom náročnejšie diela či úryvky spamäti, a to väčšinou s peknou výslovnosťou. Dbali pritom aj na zrozumiteľnosť a hru s jazykovými tónmi, ba sem-tam svoje postavy aj oživili.
Imrich Fuhl (1998)
Veršovanky a spievanky na Dolnej zemi
Vítali nás slnečné lúče a úsmevy
Automobilisti, ktorí majú namierené zo Sarvaša či Kondoroša do Békešskej Čaby, prechádzajú okolo nenápadnej odbočky na Kétšoproň. Cesta vedie medzi zeleňou, po jej oboch stranách stáli kedysi stromy, ktoré museli vyťať kvôli telegrafickému vedeniu. Auto vchádza do typickej dolnozemskej dedinky. Do hlavnej cesty presne a symetricky ústia bočné ulice, všade okolo nás sú upravené záhrady, dvory, pred školou húf detí. Kétšoproň nás víta v záplave jarného či skôr letného slnka, ale rozžiarené sú aj tváre tých, ktorí nám idú oproti. Dnes poobede tu v Kultúrnom dome oslavujú blížiaci sa Deň matiek, jeden z najkrajších sviatkov roka, ale ešte predtým, ba po celý deň, má prím čosi iné - takisto sviatočné a dôstojné: umelecké slovo a spev. Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) už dlhé roky poriada v Békešskej župe súťaže v prednese poézie a prózy. Predvlani sa pridala k usporiadateľovi celoštátnej súťaže, k Zväzu Slovákov v Maďarsku (ZSM), a tak sa podujatie na Dolnej zemi, v ktorom bola v tomto roku zastúpená Békešská a Čongrádska župa, organicky začlenilo do akcie ZSM Spievanky a veršovanky.
V škole sa ešte všetko upresňuje, predsedníčka OSMM Mária Matejdesová triedi diplomy, darčeky, malé hostesky pomáhajú, kde sa dá, rozdávajú hosťom keramické plaketky a v budove rozvoniava káva. Takáto veľká akcia tu nie niečím každodenným a Kétšoproň sa na ňu svedomito a s veľkým očakávaním chystal.
Kúsok od školy stojí miestny Kultúrny dom (ako sme zistili, okrem kultúry tu ponúkajú aj výbornú zmrzlinu), kde sa všetci účastníci zišli na slávnostnom otvorení. Stoličky sa zaplnili do posledného miesta a pani riaditeľka školy Dóra Nagyová sa ujala oficiálnej úlohy hostiteľky. S veľkou láskou privítala všetkých, ktorí do Kétšoproňu zavítali a zdôraznila, že usporiadať toto podujatie je pre školu a vôbec pre obec veľkou poctou. Starosta obce Sándor Völgyi vyzdvihol, že dnešný deň nebude mať porazených, len víťazov. Po kultúrnom programe, v rámci ktorého sa predstavili členovia školského krúžku ľudového tanca, pracujúci pod vedením Ildiky Lipcseiovej-Kunovej, sa slova ujala podpredsedníčka Celoštátnej slovenskej samosprávy Etela Rybová, pre ktorú bolo mimoriadnym potešením, že sa súťaž koná práve tu - v jej rodnej obci, ktorá si veru pamätá skromnejší kultúrny dom, než je ten dnešný. Ako povedala, ona sa zase nepamätá, kedy tu bolo naraz toľko detí z okolitých osád...
Vyše stodvadsať detí sa potom premiestnilo do školy a rozmiestnilo sa do tried. Porota, ako sa hovorí, zaujala svoje miesta. V I. kategórii Veršovaniek (1.-3. trieda) Magda Laczová, Juraj Ando a Daniela Onodiová, v II. kategórii Veršovaniek (4.-6. trieda) Anna Ištvánová, Elena Albertiová-Kožuchová a Miroslava Kovácsová, v III. kategórii Veršovaniek (7. a 8. trieda) Anna Korcsoková-Vargová a Ján Šutinský a táto porota mala súčasne za úlohu posúdiť výkony žiakov v Spievankách. Nakoľko v tejto župe fungujú tri tzv. školy s vyučovacím jazykom slovenským, v rámci veršovaniek sa kategórie delili, a podľa toho sa udeľovali aj ceny. Začal sa ozajstný maratón, početne silná bola najmä I. a II. kategória Veršovaniek, veď v každej z nich súťažilo vyše 40 detí. V jednotlivých triedach jeden po druhom pristupovali pred „váženú porotu” pokojní a menej pokojní žiaci, z ktorých jedni recitovali či spievali smelo so zdvihnutou hlavou, druhí si žmolili v rúčkach pekne vyžehlené šaty či nohavice... Viem, že sa to dobre hovorí, ale naozaj sa netreba báť, veď úžasné je už to, že sa do súťaže prihlásili a naučili sa báseň, prózu či pesničku... Ak ju navyše dokážu precítiť, pochopia myšlienku predneseného textu, prispôsobia tempo a melódiu prednesu, potom majú vyhrané... sami pred sebou iste. Súťaž je súťaž, a tak sa, samozrejme, treba pridržiavať istých kritérií, ale najdôležitejšie je stretnutie so slovom a tónom, a to treba mať na mysli.
Deti, ktoré si svoje odrecitovali a odspievali, si mohli priamo v škole na videozázname pozrieť zábery z jej histórie, prípadne v kultúrnom dome navliecť pekný náhrdelník či vyčariť kompozíciu z prírodných materiálov a papiera: iste uhádnete, pre koho...
Súťaž sa skončila, deti sa pohrali, zabavili, porota si trochu oddýchla, organizátori nabrali posledný dych - a potom nasledoval opäť kultúrny dom: rozdanie diplomov pre všetky zúčastnené deti, pár povzbudivých a vďačných slov poroty, vyhlásenie výsledkov, odovzdanie darčekov, ako aj osobitných cien pána starostu pre najlepšie kétšoproňské deti, úsmevy (možno niekde slzička?), recitácia a spev víťazov pre radosť všetkých... Pár teplých slov na cestu, Kétšoproň, dovidenia nabudúce, bolo by pekné opäť sa s tebou stretnúť - najmä za takýchto okolností.
Daniela Onodiová (2000)
„Slovenské spievanky a veršovanky”
III. Regionálne kolo pre Békéšsku a Čongrádsku župu
Zväz Slovákov v Maďarsku a Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku v rámci súťaže „Slovenské spievanky a veršovanky” usporiadali 19. apríla 1999 v slovenskej škole v Békešskej Čabe III. regionálne kolo v speve slovenských ľudových piesní a v prednese poézie a prózy pre študentov základných škôl Békešskej a Čongrádskej župy, v ktorých sa vyučuje slovenský jazyk. Účastníkov podujatia pozdravil Juraj Andó, predseda slovenskej menšinovej samosprávy v Békešskej Čabe. Súťažilo sa vo viacerých kategóriách: zvlášť študenti zo škôl s vyučovacím jazykom slovenským a zvlášť študenti, ktorí sa učia slovenčinu iba ako predmet.
(1999)
Mobilizovať čím viac mladých Slovákov
Zabíjačka OSMM v Šámšone
so zasadnutím Predsedníctva
Stalo sa už tradíciou, že začiatkom roka sa členovia Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku schádzajú
na zabíjačke.
Z N. kal. 2001 - fotky z CD!!!
Minulý rok sa zabíjačka konala v Šámšone, kam ich pozvala miestna pobočka organizácie a na ktorú prišli takmer 30 členovia zo všetkých kútov Maďarska. Popri tom, že mali možnosť nazrieť do fígľov spracovania mäsa podľa šámšonských zvykov, ba zapojiť sa doň, členstvo prerokovalo i svoje celoročné plány. Na snímkach E. Fábiánovej vidíte slovenskú mládež pri práci a pri prestretom stole
Je už tradíciou, že začiatkom roka (väčšinou v priebehu januára) sa členovia Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) schádzajú na zabíjačke. Tohto roku organizovala OSMM svoju obľúbenú akciu až vo februári, a to kvôli štrajku maďarských železničiarov. Napriek tomu na zabíjačku, ktorú tentokrát usporiadala pobočka OSMM v Šámšone (Sámsonháza) na čele s Attilom Spišákom, prišli členovia skoro zo všetkých kútov Maďarska.
Keď sme sa približovali k Šámšonu, prekvapila nás príroda: my, ktorí sme prišli z Budapešti, sme tu už čakali jar. Počasie v severovýchodnom Maďarsku nás dobehlo, bolo pravé februárové, to znamená, že bolo pod nulou a občas snežilo. Na „miesto činu”, teda do budovy samosprávy v Šámšone, sme sa vybrali viac ako tridsiati. Objekt, ktorý dala prestaviť samospráva, slúži nielen ako obecný úrad, ale aj ako miestne kultúrne stredisko a turistická nocľaháreň, a patrí k nemu aj pomerne veľký dvor, bez ktorého by sme sa v našom prípade neboli zaobišli.
Tí, ktorí sme prišli v piatok podvečer, sme sa síce cestou zastavili v jednom hypermarkete, aby sme nakúpili potrebné koreniny, ryžu, soľ, ale aktuálnym stavom svojich žalúdkov sme sa príliš nezaoberali. O to intenzívnejšie sme spomínali na doterajšie dve zabíjačky OSMM, ktoré sa konali v Slovenskom Komlóši. Do Šámšonu sme dorazili poriadne hladní. Viete si predstaviť, ako nám chutili tvarohovníky starej mamy Attilu Spišáka. Prvú noc sa v dvoch miestnostiach nocľahárne konala zábava na dva druhy hudby. Nuž, je to tak, členovia OSMM už nie sú v rovnakom veku, preto sa ani nezabávajú na tú istú hudbu.
Zábava trvala do bieleho rána. A keďže správna zabíjačka sa začína za svitania, len so zlepenými očami sme pozorovali, ako sa to chúďa musí vzdať života a ako z neho zostanú v priebehu dvoch-troch hodín iba kusy mäsa. Mali sme šťastie, že nám pri spracúvaní brava pomáhal Otto Kukorely a pri príprave jedál fundovaný personál: kuchárka, pomocníčka a čašník z neďalekého mesta.
Predtým, než z prasaťa ostali kúsky mäsa, prebiehala dlhá procedúra čistenia a prípravy, do čoho sa mohli zapojiť aj takí, ktorí podobné veci ešte nikdy nerobili. Aj sme sa nasmiali, ako sa podaktorí „približovali k zvieraťu”. Nebyť našich pomocníkov, neviem, neviem, čo by bolo s našim výborným obedom, pozostávajúcim z obrovského množstva mäsa.
Po obede nadišla chvíľa, aby zasadlo Predsedníctvo OSMM, členov ktorého predsedníčka organizácie Mária Matejdesová informovala o tohotoročných plánoch a možnostiach organizácie. OSMM uskutoční už tradičné akcie, ako je napríklad regionálne kolo Spievaniek a veršovaniek v Békéšskom regióne, letný tábor - tentoraz v Banke - na tému Sčítanie ľudu a jeho možnosti pre slovenskú mládež v Maďarsku, okrem toho naši mladí spolu so Zväzom pracujúcej mládeže na Slovensku sa zúčastnia výstupu na Rysy, v októbri usporiadajú futbalový turnaj o Dolnozemský pohár OSMM a ďalšie akcie. Členovia predsedníctva sa zhodli v tom, že do podujatí organizácie treba zapojiť čo najširšiu verejnosť, so zvláštnym zreteľom na študentov nižších stupňov stredných škôl, čiže mobilizovať čím viac mladých Slovákov.
Po rokovaní nasledovali práce, pri ktorých sme mohli pomôcť skoro všetci, ako je napríklad príprava jaterníc, v ktorej sa výborne vyzná Ancika Ondrejová zo Slovenského Komlóša, klobásy, ktorej rozumie A. Spišák. Presvedčili sme sa, že nielen Dolnozemčania vedia robiť dobrú klobásu. Keď neveríte, mali by ste ochutnať tú, ktorú robil Attila, ale keďže ste tam neboli, musíte mi uveriť.
Keď už aj klobásy a jaternice boli hotové, zasadli sme k honosnej večeri, po ktorej sme ledva vstali od stola. Napriek tomu sme sa aj túto noc zabávali. Keď sme sa ráno chystali na odchod, bolo mi veľmi ľúto, že musím opustiť Šámšon, a to nielen preto, že ma dva dni tak dobre chovali. Bolo fajn stretnúť sa s ľuďmi, s ktorými sa môžem stretnúť len na akciách OSMM a dúfam, že aj oni to tak cítia. Takže, teším sa na ďalšiu akciu OSMM.
Eva Fábiánová (2000)
Imrich Fuhl
Ne(pre)dám sa
stvoriteľ urobil
najväčšiu chybu
keď vám dal bič do rúk
aby ste ním voľne narábali
vy ktorí
sa chcete bohom a ľuďom podobať
a neustále preverovať svoju moc
pozeráte sa na veci zhora
v presvedčení že ste neomylní
vy ktorí
sa vyhýbate zmenám
a tvrdíte že všetko je v poriadku
dokonalý je tento svet aký je
iba tých protivníkov by mohlo byť menej
vy ktorí
ste dostali svoje postavenie
za isté pochybné zásluhy
o ktoré sa stále opierate
ako slepec o palicu
vy ktorí
ste naozaj slepí hluchí
a podľa potreby i nemí
naučili ste sa hrať s nervami
srdciami a česťou poctivých ľudí
vy ktorí
viete získať kŕdeľ podlizovačov
dobre platíte za zrady
a ak treba zradíte i seba
nielen najlepšieho priateľa
vy ktorí
píšete tie chýrne anonymné listy
zozadu picháte do nepriateľa
nepoznáte žiadnu priamu cestu
splietate nite vždy z pozadia
vy ktorí
znásilňujete panenku pravdu
a hádžete kúkoľ do očí
nepochybujete o svojej dokonalosti
veď stojíte na najvyššom stupni rebríčka
vy ktorí
sa naoko čestne dostávate k zisku
chránite svoje vkladné knižky v slamníku
a chceli by ste z nich žiť
aj na tom druhom svete
vy ktorí
sa bojíte zániku a vôbec každej zmeny
chceli by ste stáť navždy pod slnkom
piecť svoje gaštany užívať plody
ktoré ste si z práce iných nahrabali
vy ktorí
ste najväčšou chybou stvorenia
čo chcete odo mňa
kúpili by ste ma však
som hlúpy ne(pre)dám sa
Slovenský svet na martinskom festivale
Našu národnosť dôstojne prezentovali podpilíšski tanečníci
V dňoch 31. júla až 8. augusta 1998 sa v Martine, centre národnej kultúry Slovákov, konal Matičný svetový festival slovenskej mládeže (MSFSM). Na podujatie, organizované v rámci Svetového roku Slovákov, zavítali tisícky mladých ľudí zo Slovenska a viac ako päťsto Slovákov z 12 krajín, teda zo šíreho slovenského sveta - z Argentíny, Austrálie, Chorvátska, Česka, Juhoslávie, Kanady, Poľska, Švédska, Švajčiarska, Ukrajiny, USA, no a, samozrejme i z Maďarska. Účastníci festivalu absolvovali bohatý kultúrny, vzdelávací, športový a spoločenský program, v ktorom dominovali celodenné podujatia, venované zahraničným Slovákom. V rámci MSFSM, ktorý Matica slovenská (MS) usporiadala na Slovensku už po tretí raz, sa uskutočnila v Ružomberku spomienka na Andreja Hlinku a výstup mládeže na Kriváň, odkiaľ účastníci festivalu zaslali Posolstvo Slovákov všetkým ľuďom dobrej vôle.
Našu národnosť na podujatí dôstojne zastupovala Tanečná skupina Pilíš z Mlynkov (Pilisszentkereszt), na festival však prišli i jeho tradiční hostia, členovia Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM), ako aj prvý podpredseda Celoštátnej slovenskej samosprávy (CSS) dr. Július Alt a predseda Združenia slovenských spisovateľov a umelcov v Maďarsku (ZSSUM) Michal Hrivnák. M. Hrivnákovi pritom k 135. výročiu MS predseda tejto historicky osvedčenej významnej ustanovizne Jozef Markuš odovzdal Pamätnú medailu Štefana Moysesa, ktorú mu udelila Matica.
  
Duchovným otcom myšlienky Svetového festivalu slovenskej mládeže, ktorého prvé štyri ročníky sa konali mimo Slovenska, bol Štefan B. Roman. Tento významný slovenský podnikateľ z Kanady, organizátor slovenského života v zahraničí, zakladateľ a prvý predseda Svetového kongresu Slovákov (SKS), v sedemdesiatych rokoch sníval o tom, že slovenská mládež z celej planéty sa bude pravidelne združovať vo svojej starej vlasti pod Tatrami. Jeho vtedajšia idea sa však v tých časoch nemohla uskutočniť v predpokladanej podobe. Totalitný režim československého štátu sa totiž z ideologických dôvodov obával vpustiť na svoje územie mládež a funkcionárov krajanských spolkov zo slobodného sveta a preto toto želanie a úsilie zostalo komunistickou vládou neakceptované. A tak napokon ako náhradné riešenie prvý festival sa uskutočnil v nemeckom Waldkraiburgu (1980), ďalšie v rokoch 1983 a 1986 v Mt. Pocono a v roku 1989 v Semmeringu. Po páde predošlého režimu, v roku 1992, účastníkov festivalu prvýkrát privítala pôvodná vlasť.
Martin aj počas terajšieho MSFSM ožil. Organizátori festivalu pripravili lákavý program nielen pre jeho účastníkov, ale aj pre občanov hostiteľského mesta. Konali sa vynikajúce divadelné predstavenia domácich a zahraničných súborov, premietali sa najlepšie slovenské filmy, uskutočnila sa séria športových podujatí a výletov. Na festivalovom humne na matičnej Hostihore sa pritom striedali folklórne súbory s rockovými skupinami a po večeroch sa tu stretávala mládež aj na diskotékach.
  
6. augusta v rámci MSFSM sa konal Deň Slovákov z Európy. Vo Festivalovom humne v programe Zdravé korene vystúpili folklórne skupiny, pričom ich skvelé umelecké výkony vysielala Slovenská televízia (STV) v priamom prenose. S veľkým úspechom sa tu predstavili aj členovia Tanečnej skupiny Pilíš z Mlynkov. Niektorých podpilíšskych hostí sme oslovili v prestávke medzi dvoma vystúpeniami:
- Do Martina som prišla iba ako pomocníčka našich tanečníkov, - prezradila nám Mlynčanka, profesorka budapeštianskeho slovenského gymnázia Júlia Marloková-Szabóová. - Cítime sa tu veľmi dobre, aj keď máme trochu nabitý program. Najviac sa nám páčil výlet na Oravu, kde sme si pozreli aj Oravský podzámok. Boli sme však aj v Dolnom Kubíne, Ružomberku a naši tanečníci vystupovali nielen v Martine, ale aj v Terchovej na tamojšom medzinárodnom folklórnom festivale a v kúpeľnom mestečku Turčianske Teplice. Predviedli tam veľmi vydarený polhodinový program, za ktorý sa im obecenstvo odvďačilo skutočne búrlivým potleskom.
- Iste ste mali príležitosť spoznať, ba aj spriateliť sa s niektorými účastníkmi festivalu...
- Bližšie sme sa zoznámili vlastne iba s členmi Folklórneho súboru Bratje Banas z chorvátskeho Josipovca, s ktorými sme boli spolu ubytovaní. S ďalšími účinkujúcimi sa síce ako-tak poznáme, ale akési prehĺbenejšie vzťahy či priateľstvá nevznikli, možno práve preto, že ostatní boli ubytovaní vo vzdialenejších internátoch a že program bol dosť nabitý, - povedala nám J. Marloková-Szabóová.
Paula Hoffnerová spolu so svojím manželom Gregorom Hoffnerom vedú tanečný kolektív mladých Mlynčanov iba od tohto roku, právom by však mohli byť na nich pyšní: - Ide nám to zatiaľ trochu ťažko, veď príliš veľa príležitostí sme ešte nemali spolupracovať, zatiaľ ani tých skúšok nebolo až tak veľa. Musíme si jednoducho na seba zvykať. Inak, toto je iba naše druhé vystúpenie pred početnejším obecenstvom. Mali sme problémy aj so zaobstaraním si vhodnej kapely. Napriek tomu, že v Mlynkoch je dosť (ale, žiaľ, veľmi zaneprázdnených) hudobníkov, napokon sme sa dohodli z mladými muzikantmi z Pilisszentivánu, ktorí sú nás ochotní odteraz sprevádzať. Zdá sa, že začiatok spolupráce je sľubný a úspešný. S výkonmi našich tanečníkov som tiež veľmi spokojná, najmä preto, lebo všetci chcú dokázať, čo všetko vedia. Tancujú veľmi oduševnene a zo srdca, - povedala nám P. Hoffnerová.
Podpilíšski tanečníci sa na Slovensku predstavili pilíšskymi a ďalšími slovenskými tancami, choreografom ktorých je donedávny vedúci skupiny Ladislav Urbanič. Na martinské vystúpenie sa prišiel pozrieť i on a tiež nemusel byť sklamaný: - S Tanečnou skupinou Pilíš som pracoval dvadsať rokov. Po mojom odchode sme sa s vedením obce a tanečníkmi dohodli, že môžu ďalej predvádzať moje choreografie. Terajšie vystúpenie sa mi vcelku páčilo, v muzike mi ale chýbal trubač, aby to tónicky vyšlo tak ako treba. Táto choreografia pilíšskych tancov vznikla pred rokom a z určitého hľadiska naväzuje na tie predošlé, na Mlynskú svadbu, Regrútsku rozlúčku a ďalšie, s ktorými sme získali rôzne popredné ocenenia. Zdá sa, že to dobre zvládnu ako vedúci skupiny, manželia Hoffnerovci, tak aj tanečníci, ktorí sú naďalej blízki môjmu srdcu. Jednoducho nemôžem a ani nechcem na nich zabudnúť...
Ján Benčik (1998)
Mlynčan v časopise Slovensko
Zoltán Szabó o festivale mladých Slovákov
O účasti našich tanečníkov na Matičnom svetovom festivale slovenskej mládeže (MSFSM) v auguste 1998 sme podrobne písali v minulom čísle. Vraciame sa k nemu vďaka magazínu Matice slovenskej (MS) a Nadácie MS SLOVENSKO. V najnovšom čísle tohto časopisu totiž o svojich festivalových dojmoch a zážitkoch rozpráva aj člen Tanečnej skupiny Pilíš. Zoltán Szabó (na fotografii) v malej ankete so zahraničnými účastníkmi festivalu o. i. hovorí:
- Moji prarodičia pochádzajú pravdepodobne niekde zo severného Slovenska. Predkovia sa do nášho dnešného sídla dostali pred viac ako 250 rokmi, v čase známeho sťahovania sa Slovákov na Dolnú zem. Slováci bývajú v Mlynkoch teda už dosť dávno, no naša dedina napriek tomu si zachovala slovenské meno a slovenský ráz.
Momentálne študujem v Budapešti na Slovenskom gymnáziu. Na Slovensku som prvý raz a z tohto kontaktu s pravlasťou mojich predkov mám naozaj veľmi príjemný pocit, lebo sú tu veľmi dobrí a milí ľudia, nádherný kraj a príroda. Cítim sa tu naozaj dobre. Páči sa mi, že tu môžem počúvať veľa dobrej muziky. Naše pilíšske vrchy sú podstatne menšie, ako tie mohutné a krásne, ktoré nás obklopujú tu.
Organizácia festivalu sa mi veľmi páči, je obsahovo veľmi dobre vymyslený a pestrý. Potešilo ma, že sme sa v rámci podujatia dostali aj na výlety do okolitých vrchov Malej Fatry, že sme si mohli prezrieť mesto Martin a počas výletu sme navštívili aj Oravu a Roháče. Najviac sa mi páčilo údolie rieky Oravy a predovšetkým jeho dominanta - Oravský hrad. Kúpali sme sa aj v Oravskej priehrade, bolo to veľmi pekné, aj keď voda nebola priveľmi teplá. Pokiaľ ide o organizáciu tohto podujatia, v budúcnosti by som prijal viac športových akcií, no najmä večerné spoločenské posedenia, na ktorých by sme sa mohli bližšie zoznámiť s ostatnými účastníkmi festivalu.
Na vysunutom zasadnutí Predsedníctva OSMM
Tri dni v Prahe
O akciách a činnosti Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) sme v poslednom čase nemali možnosť veľakrát čítať na stránkach nášho týždenníka. Aj preto sme sa potešili informácii o vysunutom zasadnutí Predsedníctva OSMM, ktoré sa konalo v júli v Prahe. Právom napadne každého otázka, prečo práve v Prahe? Odpoveď sme dostali od predsedníčky OSMM Márie Matejdesovej: „Členovia Predsedníctva sú z rôznych končín Maďarska, keďže reprezentujú svoju pobočku. Máme osem regiónov: Budapešť - Pilíš, Békešská Čaba, Novohrad, Slovenská škola v Budapešti, Slovenská škola v Békešskej Čabe, Slovenský Komlóš, Bratislava, resp. poslucháči univerzít v SR a Segedín, resp. poslucháči univerzít v MR. Ako to aj z tohto vyplýva, chceli sme sa sústrediť na všetky Slovákmi obývané regióny Maďarska, aby sme mohli „spolu žiť” s problémami i radosťami mladých Slovákov. V realizovaní našich snáh najväčšia ťarcha dolieha práve na členov Predsedníctva, ktorí však za to nie sú nijako odmeňovaní, jedine ak poďakovaním. V tomto roku sa nám podarilo získať z nadácie MOBILITAS peniaze na zahraničný zájazd pre menšiu skupinu ľudí, preto sme sa rozhodli, že túto možnosť využijeme na cestu do metropoly Čiech. Tieto tri, vlastne štyri dni, veď jeden zaberie cestovanie, sme chceli využiť na spoznanie Prahy a na stretnutie s predstaviteľmi tamojších organizácií mladých Slovákov.”
Praha, ktorú inak nazývajú aj zlatým mestom, je pravou stredoeurópskou metropolou, kde sa stredovek mieša s dobou najnovšou, kde sa pri päťhviezdičkových reštauráciách nachádzajú útulné krčmičky a pod. Avšak Praha je aj preto ozajstnou metropolou, lebo v čase, keď ju navštívili členovia OSMM - a zrejme je to tak po celý rok - v centre sa nedalo spraviť ani krok, aby človek nepočul cudziu reč.
Keď sa však našinec vyberie do Prahy - vyzbrojený najnovším bedekrom - prvá zaujímavosť, na ktorú sa chce pozrieť, je Orloj, čiže hodinová veža radnice, ktorá preslávila Prahu svojou zvonkohrou. Ďalej si pozrie hrad, výmenu stráže a ostatné zaujímavosti, ktoré mu prídu do cesty. Tak to robili aj členovia Predsedníctva OSMM, o čom svedčia naše zábery. A po namáhavých cestách po meste si človek rád sadne do reštaurácie k zmrzlinovému poháru, alebo hoci aj k poháru piva, veď české pivo musí ochutnať každý turista.
Samozrejme, to ešte neznamená, že na tomto - v pravom zmysle slova „vysunutom” - zasadnutí sa nerokovalo. Ba členovia Predsedníctva prijali aj uznesenia, v zmysle ktorých od budúceho roku uskutočnia ročne iba jeden tábor, a to striedavo letný a zimný (žiaľ o doterajšie dva tábory ročne nebol dostatočný záujem - možno aj z finančných dôvodov, - teraz bude väčšia pravdepodobnosť na získanie vyššej finančnej podpory od nadácií), tradičná zabíjačka sa uskutoční na budúci rok v Šámšone (Sámsonháza) a, samozrejme, aj na budúci rok zorganizujú futbalový turnaj o Dolnozemský pohár OSMM, a podľa možnosti sa zapoja do organizácie celoštátnych podujatí, ako sú napr. Slovenské spievanky a veršovanky a iné.
Zostalo však ešte niekoľko otázok, na ktoré nie je jednoduché nájsť odpoveď, ako napríklad pasivita stredoškolákov. Je to jeden z najaktuálnejších problémov, keďže - hocijako sa na vec pozeráme - bez aktivity stredoškolákov táto organizácia nemá veľkú budúcnosť. Pevne veríme, že - hoci aj pomocou táborov - sa podarí prebudiť záujem viacerých študentov stredných škôl.
Popri rokovaniach a prehliadke Prahy účastníkom zájazdu zvýšil čas aj na návštevu zámku Karlštejn, bývalého sídla Karola IV., a cestou domov aj na krátku prehliadku mesta Kutná Hora, ktoré sa preslávilo Chrámom Sv. Barbory - dlhoročným súperom pražskej Katedrály Sv. Víta, ako aj Kostnicou - kaplnkou, ktorá je vyzdobená ľudskými kosťami, naaranžovanými do rôznych tvarov a foriem (počas návštevy natáčali film, preto bola prístupná len „predsieň” kaplnky). Členovia Predsedníctva sa vrátili domov unavení, ale plní nového elánu, s tým, že sa v auguste stretnú v Sarvaši, na letnom tábore OSMM.
Eva Fábiánová (1999)
O letnom tábore OSMM
Vážne i oddychovo
Letný tábor Organizácie slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM) sa už tradične uskutočňuje na území našej republiky, a to vždy okolo 20. augusta, lebo takto získajú aspoň jeden deň aj tí členovia, ktorí už pracujú. Tohto leta sa ich teda vybralo vyše dvadsať z celého Maďarska (ba aj zo zahraničia) na Sarvaš, vlastne ešte ďalej, tam, kde sa nachádza vysokoškolský internát na brehu mŕtveho ramena rieky Körös. Tábor - ktorý sa mohol uskutočniť s finančnou podporou Verejnej nadácie pre národné a etnické menšiny v Maďarsku, Ministerstva národného kultúrneho dedičstva MR a Nadácie Mobilitas - sa začal 19. 8. ubytovaním v internáte a krátkou poradou o programe, ktorý pozostával z kultúry, oddychu a besedy. Druhý (alebo vlastne prvý celý) deň mládežníci strávili v meste, kde v rámci štátneho sviatku prebiehali oslavy a mesto bolo plné programov. Medzi ne patrilo vystúpenie dychových orchestrov, o. i. aj kapely z Popradu, ktorý je družobným mestom Sarvašu, súťaž vo varení rybacej polievky, jarmok apod. V rámci jarmoku najväčší úspech zožala výstava drahokamov, polodrahokamov a morských živočíchov spojená s predajom. Po únavnom dni nasledovali ďalšie prekvapenia, ktoré Sarvaš mohol ponúknuť návštevníkom: sprievod lodí s lampiónikmi a tradičný ohňostroj.
Samozrejme nešlo iba o oddych, ako by sa to dalo očakávať, ale hlavnou náplňou tábora okrem zoznámenia sa s týmto dolnozemským mestečkom, bola debata na tému: Miesto a úlohy menšinových samospráv v spoločenskom živote Maďarska. Vedenie OSMM si uvedomuje svoj význam vo výchove slovenskej inteligencie v Maďarsku a preto sa rozhodlo besedovať na túto tému.
Účastníci stretnutia si vypočuli prednášky expertov o právnom pozadí národnostnej politiky MR, o fungovaní celoštátnych a miestnych menšinových samospráv. Prvým bol vedúci odboru Úradu pre národné a etnické menšiny Anton Paulik, ktorý hovoril o zákonoch a nariadeniach týkajúcich sa národných a etnických menšín. Samozrejme spomenul aj to, že sa plánuje modifikácia tzv. menšinového zákona. Napriek tomu, že bolo dobré počasie a rieka vábila, účastníci tábora odolali a sústredene počúvali a kládli otázky.
Počasie nám však nežičilo dlho a preto sme sa museli presťahovať do internátu, kde po právnych otázkach nasledovali prednášky skôr praktické. Podpredsedníčka Slovenskej menšinovej samosprávy v Békešskej Čabe a členka predsedníctva Celoštátnej slovenskej samosprávy dr. Helena Čičeľová predstavila svojim poslucháčom činnosť CSS.
Praktickými otázkami sa zaoberal vo svojom príhovore aj predseda Slovenskej menšinovej samosprávy v Békešskej Čabe Juraj Ando. Zdôraznil, že menšinová samospráva nie je civilnou organizáciou, teda má iné úlohy, niekedy aj politické. Podľa neho je na samosprávach, aby sa národnosti stali naozajstnými štátotvornými činiteľmi.
Po rozhovoroch nasledoval už iba oddych, vlastne cesta do Slovenského Komlóša, kde si členovia OSMM vypočuli koncert Kapely I. Hevesiho a kde sa tancovalo až do rána.
Možno aj preto boli „táborníci” na druhý deň trochu unavení, zato si nenechali ujsť návštevu Slovenského pamiatkového domu v Sarvaši, kde mali možnosť zoznámiť sa so životom Sarvašanov v prvej tretine nášho storočia. Potom už neostalo nič iné, iba rozlúčka so Sarvašom v nádeji, že sa sem ešte vrátia.
Na začiatku sme spomenuli, že v tohoročnom letnom tábore OSMM neboli iba členovia organizácie, ale aj zahraniční „hostia”, ktorí sú už vlastne čestnými členmi OSMM. Áno, hovoríme o predstaviteľoch slovenskej mládeže v Rumunsku. Toho roku to boli členovia Klubu slovenskej mládeže v Nadlaku Angela Paľová, Ján Dovál a Pavel Paľov. Dozvedeli sme sa od nich, že obe organizácie udržiavajú kontakt už od roku 1992, že mladí Nadlačania sa pravidelne zúčastňujú na akciách OSMM a že si našli medzi nimi viacerých nových kamarátov. Keď sme sa ich spýtali, čo sa im v tomto roku najviac páčilo v Sarvaši, všetci naraz povedali, že všetko. J. Dovál to zhrnul takto: „Mali sme všelijaké zážitky: získali sme aj kultúrne, a iné poznatky o fungovaní slovenských samospráv v Maďarsku. Veľmi sa tešíme, že sme mali možnosť tu byť a tak trochu spoznať Sarvaš, ale sme sa aj zabavili tak na brehu rieky, kde sme člnkovali, ako aj na zábave v Slovenskom Komlóši. Odchádzame domov s bohatými zážitkami a s tým, že sa s členmi OSMM stretneme na futbalovom turnaji v októbri.” Práve takto sa rozlúčili všetci: Stretneme sa v októbri na futbalovom turnaji Dolnozemský pohár OSMM.
Eva Fábiánová (1999)
Imrich Fuhl
Ticho so slovami
tak čo si počneme
so slovami
keď sme vraj už všetko
povedali

a čo s tichom
(keď) škoda hovoriť

tak čo s tichom
a čo so slovami
keď (SME) raz a navždy
dokonali
Čiernobiela mozaika
z prameňov rozumu
z naivnej hry citov
skladám mozaiku minulosti
a budúcnosti nášho (ne)bytia
na dvoch stranách plátna
maľujem osudy
nevinných picassovských holubíc
é padajú z neba do blata
voľným rytmom reči
kráčam po podstatu
a spájam torzovité detaily
v dvojitý celok krásnej nekrásy
tak ako je čierna
na bielom svedomí
dusí ma slovné zbrojenie dneška
útok obrana sebapoprenie
chudobná paleta
premárnených farieb
naše podvedomie sa vedome
prihláša k odmlčaniu jazyka
a ja predsa spievam
naraz na dvoch miestach

dvojhlasne milujem a nadávam
nenávidím a zbožňujem ľudí
dvojmo žijem - píšem
svoj rozbitý život
do zdvojnásobenej černe noci
sa vkráda žiara - nádej úsvitu
Gabriel Hattinger
Komlóška
krásota krás
miliónkrát
verná dcéra
Zemplína
vábiš ma
a preklínaš

keď ma zviedla
hviezda
vyletel som
z hniezda
opustil som
tvoje hory
dnes viem
je to krivda
zrada
ktorá bolí
ako let
bez krídla

dedinské
uličky
detstva
už utíchli
po tých chodníkoch
pamäti
k sebe sa chcem
vrátiť
a zostať naveky
blažený
z tej krásy

vábiš ma
a preklínaš
verná dcéra
Zemplína
KOMLÓŠKA
Neverný
Pred tebou
sa otvára
oceán času
brána tmy.
Rozmazáva sa
moja detská tvár,
mozog a telo
neposlúcha.
Sú neverné
si neverný.
Prebuďte sa!
Pozri božích ľudí,
ako sa len bijú,
lež jeden druhého
aj tak neprežijú.

Všetky deti sveta
hlboko zaspali,
zarevali zbrane
aby sa prebrali.
Eva Fábiánová
K E D Y ?
Keď po dlhých rokoch ticha
nastane hluk a ľudia hovoria,

keď po dlhých rokoch klamstva
začínajú vravieť pravdu,

keď po dlhých rokoch krivdy
zahrmí obloha od odprosení,

keď po dlhých rokoch pustošenia
znovu sadia v lesoch stromy,

keď po dlhých rokoch sužoby
okolo nás nastane mier a pokoj,

vtedy aj ja vyjdem pred náš dom
a hrdo vykríknem, až k horám,

že žijem na Zemi, medzi ľuďmi,
že sa dobre cítim a chce sa mi žiť.

Ale zatiaľ, kým sa to tak nedeje,
ja tu som v dome a žiť sa mi nechce.

Nechajte ma...
Nechajte ma nečinne sa pozerať
na hrôzu okolo nás.
Na to, ako denne zabíjajú deti,
vraj na rozkaz.

Nechajte ma ticho sedieť v kúte.
Odtiaľ si vás prezerať.
Potom zozadu a za chrbtom
vás osočovať.

Nechajte ma priviesť
na svet nové myšlienky,
v ktorých sa budete kochať.
Ale nezabudnite ich najprv
autorizovať.

Nechajte ma porodiť deti,
hoci aj tisíc,
aby ste z nich mohli vychovať
„svojich ľudí”.

Ale teraz ma už naozaj nechajte spať!
Tak tu ma máš
Už dlho som
na Teba nemyslela,
tak tu ma máš.
Stále si ma lákala,
z hĺbok si sa vynorila.
Vyzývala si ma,
ale aj oklamala.
Povedala si,
že už chceš von
a keď som si
aj ja povedala áno,
vrátila si sa k dnom.
K tým hlbokým, ktorých je viacej...
Medzi nimi Ťa ťažko nájdem.
Ale vždy sa vzkriesi nová nádej.
Tak tu ma máš
- stará báseň.

Ostarla si nejako,
ako sme sa nestretli...
V mojej mysli ostaneš mladá,
tak tu ma máš.
Z dobrých kníh si na mňa zazerala,
zo zvláštnych ľudí si ma volala.
Chcela si ma.
Tak tu ma máš.

Dávaj si ale pozor,
už Ťa nepustím,
už Ťa budem strážiť
viacej ako to oko, lebo
tak už Ťa mám
- stará báseň.
Kamaráti
Sedíme oproti sebe.
Akože samým sebe
rozprávame sa
- o inom.
Teda ty o tvojom
a ja o svojom.
Dobre si rozumieme.
Máme sa radi.
Tak dovidenia o týždeň
pri ďalšej šálke kávy.
Otázky
Je ich dosť.
A vlastne viažu sa jedna k druhej.
Ako céčka v reťazi.
Aj tie boli pestrofarebné.
Ako tieto - novučké.
Potom..., časom...
Keď sa zmenili, už boli ošúchané.
Nikto o nich nechcel vedieť.
Ako ani o mojich otázkach.
Všetko
Všetko, čo je vo mne dobré,
od teba mám.
Všetko, na čo som hrdá,
z teba mám.
Všetko, čo zo mňa chýba,
v tebe nájdem.
Všetko, po čo zatúžim,
ty už máš.
Všetko.
Týždenný sendvič pre teba
Prvý pondelok bez teba.
Ukrájam si kúsok chleba.
Prvý utorok bez teba.
Dám na chlieb hrudku masla.
Prvá streda bez teba.
K maslu ide salám.
Prvý štvrtok bez teba.
Na salámový chlieb dám syr.
Prvý piatok bez teba.
K syru patrí uhorka.
Prvá sobota bez teba.
Na chlebíku - majonéza.
Prvá nedeľa bez teba.
Ten sendvič som už včera zjedla.
Až prídeš ku mne
(Zabudni)
Až prídeš ku mne, zabudni na svet.
Zabudni na milióny zomierajúcich.
Zabudni na správy, čo si počul v tme.
Chcem ťa vo svetle e nechcem súcit.

Zabudni na predstaveného, čo ťa naštval.
Zabudni na milenku, ktorá ťa nechala.
Zabudni na peniaze, tých nikdy nebude viac.
Chcem len teba, ja nie som tôňa.

Tieň nie je vždy ten istý, často sa mení.
Ja potrebujem jednoduchých, ale priamych ľudí.
Zabudni na tiene a buď - ako vždy - skvelý.
Chcem len teba a nechcem okolo seba ruiny.

Ak stojíš na rázcestí, nezvoľ si útek.
Zabudni na prenasledovateľa, oddýchni si.
Zabudni na cestu: čo je za a čo je pred.
Chcem len teba a inšie nechcem nič.

Až prídeš ku mne, príď len sám.
Zanechaj doma aj svoje myšlienky,
nech už aj ony si odpočinú od teba.
Zabudni na všetko okrem jedného - mňa.
Moje myšlienky
Napísať báseň - to znie prosto,
len či to zvládne hocikto.
Rozmýšľať v rýmoch a symboloch
to vôbec nie je ľahká vec.
Pekne usporiadať tie riadky
aby čitateľom uviazla v mysli
spomienka na dobrú báseň.
Prosím, to nie je ľudová pieseň -
čo znie pod touto oblohou.
To je báseň trochu cynická
hoc na prvý pokus ťažká.
Všetky spomienky odohnať -
najprv sa pohrúžime do minulosti
a potom, potom, poďme ďalej...
My a vy
Nechcem nič od teba,
veď to by si spravil
asi len preto, že treba,
nie preto, že ma chceš baviť.
Napravil by si veci
ktoré sa ťa pýtam,
ale vieš, že my ženy
nie všetky veríme chvíľam,

ktorými vy, muži,
nás len podvádzate.
Plahočíme sa v kaluži,
kým oči tonú v zlate.

V nebi napísané stojí,
kedy mužovi veriť,
a kedy nás len balamutí.
Treba slovami šetriť.

Veď slová. Ach, slová!
Jak biele obláčiky
vo víchriciach odlieta
a zostanú z nich fľaky.

Na palete života
nič nezostane z nás.
A pred božským súdom
nebudeš už veľký kráľ.
Zbohom
A teraz zbohom, do videnia:
už nechcem nič od teba.
To, že som ani nechcela,
ty by si ani vedieť nemal.
Prvá bola prechádzka
čo sa mi vryla do pamäti.

Prechádzka (bezcieľna)
na ňu je dobré pamätať.
Prv, než si hovoril niečo,
vždy si blysol očami.
Keď si vážnu vec povedal
rovno do očí si pozeral.
Mali by sme vydávať
(aj) kazety a platne...
Pri najrozličnejších príležitostiach a aj na rôznych oficiálnych fórach autor týchto riadkov v poslednom čase nestačí zdôrazňovať, nakoľko by bolo pre upevňovanie našej slovenskej identity a rozvíjanie svojráznej kultúry Slovákov v Maďarsku dôležité konečne začať pravidelne vydávať nielen knižné a iné publikácie, ale aj kazety a platne. Konkrétne by malo ísť o sériu nahrávok vydaných na audiokazetách, ale prípadne aj na gramofónových a teraz už najmä na CD-platniach. Nemalo by sa však pritom zabúdať ani na videokazety s netradičnými literárnymi a folklórnymi „videoklipmi”. Slovom, postupne by bolo načim povydávať celé naše kultúrne bohatstvo, od tých najtradičnejších až po najnovšie oblasti, odvetvia či smery.
Bez vhodných tzv. audiovizuálnych pomôcok je dnes už nepredstaviteľná účinná výchovno-vzdelávacia práca; nehovoriac o tom, že pre novšie generácie to, čo nie je dostupné na kazetách či platniach, akoby vôbec neexistovalo a neveľmi má šancu dostať sa do ich sveta, väčšinou bežne vybaveného takými „výdobytkami technickej revolúcie” ako je jednoduchý magnetofón, gramofón, videozariadenie, osobný počítač či CD-prehrávač. V časoch, keď každá škola má byť zapojená na medzinárodnú počítačovú sieť INTERNET, keď deti sa takmer skôr naučia narábať so spomínanými technickými zariadeniami ako čítať, písať, a počítať, teda v takejto dobe je prinajmenšom nemúdre rozmýšľať iba v tradičných pomôckach a v desaťročia zaužívaných formách. Napríklad klasické tlačené slovo má síce naďalej svoje čaro a spĺňa celý rad nenahraditeľných funkcií, ale zďaleka nestačí, ak napríklad naša literatúra zostane iba „na papieri”. A snáď v oveľa väčšej miere sa to vzťahuje na naše tance a piesne. Vydávanie hodnôt Slovákov v Maďarsku na moderných „zvukových nosičoch” sa však, žiaľ, nachádza ešte v plienočkách a ani to nie v tých novších, nepriepustných, na jednorazové použitie...
Vtedy, keď ešte ani vydávanie audiokaziet so slovenským slovom a so slovenskou hudbou u nás nie je samozrejmosťou, sa človek musí tešiť každému maličkému krôčiku v tomto smere. Za normálnych okolností by každá lepšia kapela, ktorá má v repertoári (aj) slovenské piesne, by sa mala propagovať aspoň takou poloamatérskou audiokazetou ako bývalá rocková skupina AGR± a vokálnoinštrumentálna skupina Negatív. A nejde tu len o kapely, ale aj o spevácke zbory, pávie krúžky a folklórne súbory. Tentokrát neobstojí ani výhovorka, že niet na to finančných prostriedkov, totiž zhotovenie a vydanie kazety nestojí viac peňazí ako jediný väčší kolektívny výlet alebo niekoľko vystúpení vo vzdialenejších končinách krajiny. Náklady sa pritom dajú znížiť aj uvedením mien sponzorov na obálke kazety, nájdením lacnejších možností nahrávania a rozmnožovania materiálu a ďalšími šikovnými ťahmi. Napríklad tým, aby produkt bol evidovaný a označovaný za učebnú pomôcku a teda aj zdanený výhodnejšie ako bežný tovar na predaj. No a napokon aj z toho predaja by sa čo-to mohlo vrátiť...
Imrich Fuhl (1998)
Z repertoáru rockovej skupiny AGR±
a vokálnoinštrumentálnej skupiny Negatív
Stáť či lietať

Ckolotoč sa krúti
Amotáča sa aj zem
tie Cprekrásne chvíle
Gzastaviť darmo CchcemG

iba jedným smerom
plynie ukrutný čas
v koryte zákonov
topí sa ľudský hlas

Refrén:
Fletí Amlen letí
Gvymyslená skutočnosť
Fletí Amlen letí Cs tebouG
život má svoj rozum
nesníva o sláve
nechodí v oblakoch
nechce lietať stále

túžba však preletí
hranice vedomia
rodí ju vždy duša
slobodná bezodná

iba človek nevie
kedy komu veriť
čo má robiť lietať
a či stáť na zemi

(Imrich Fuhl)
Iba / Cieľ
Cnie Fsom CspaGsiteľ
Cani FanCciAmkrist
Dmnemám G7žiadny Amcieľ
Amnechcem Enič Amlen žiťE7

nie som spasiteľ
ani ancikrist
mám len jeden cieľ
chcem tu s vami žiť
nie som spasiteľ
ani ancikrist
nemám žiadny cieľ
nechcem   iba     ž  i  ť

(Imrich Fuhl)
Slová, ktoré bolia
Am	C	Dm	E

pozrime sa do zrkadla času
privykajme na boľavú stratu
ešte sme a predsa nie sme to my
	prečo si nosíme na trh slová
	naše slová ktoré nás tak bolia

minulosť plače o pomoc volá
srdce zranené duša je chorá
stráca sa zmysel vykrváca žiaľ
	prečo si nosíme na trh slová
	naše slová ktoré nás tak bolia
zaslepovaním nám ukradli niť
učili nás nevlastný život žiť
ľahostajne nás hltá labyrint
	prečo si nosíme na trh slová
	naše slová ktoré nás tak bolia

keď nás len ticho spája s predkami
a hluché mlčanie je pred nami
prečo si chceme vlastnú smrť prežiť
	prečo si nosíme na trh slová
	naše slová ktoré nás tak bolia

(Imrich Fuhl)
Meniny

Amštrngnem si
so sebou
so svojou samotou
Emeniny mám
kvitnú vo mne stromy
som Amsám

(Gabriel Hattinger)
Sám

Azostal som sám
Gsám proti samote
Fdo voľnosti
Auväznený	E G D E

nádej mám len
na beznádejnosť
smejú sa mi
prázdne steny
zhasnem svetlá
duše a tela
slepý ťa hľadám
v temnotách snov

celú noc spomínam
len a len na teba
modlím sa k láske
počuješ poď

(Imrich Fuhl)
Ľúbim ťa

AmSivý kôň. Ako z kameEňa.
AmLáska je bôľ. Láska je Ecitovrah.
DmKeď kohút zaspieAmval
Eprvýkrát si ma Ammiloval.
Sivý kôň. Ako z kameňa.
Kamennú trávu popása.
Keď vlci vyli klamal si ma,
klamal si ma, klamal...

(Mária Fazekašová)
Čo sa stalo?
Amv záplave Gticha vrelé Ampohľady	F	G
Amdozrieva Gchvíľa prvého Amdotyku
Ampočítač-Cmozog Gneuznáva Amsny	F	G
Ambúri sa Cprogram Gvšetko Ampokazí	E

zabolia slová - šípy rozumné -
city zabité ležia v posteli
stratená nádej lásku objíma
vrelé pohľady v záplave ticha

to čo sa stáva mohlo sa aj stať
predsa sa nestalo ako sa malo stať
všetko sa stáva občas naopak
preto sa nestalo to čo sa mohlo stať
(Imrich Fuhl)
Na dvoch brehoch barikády

GNepotrebujeme Dmosty,
Amak nás spoja Erieky samy;
Gak nás spoja Ddrahé kosti
Amnašich predkov Eoplakaných.
Nepotrebujeme mosty,
múdry Dunaj všetko zriadi.
Buďme hostia našich hostí
na dvoch brehoch barikády!

Refrén: CLetí pieseň Amokrídlená,
Dmokúpaná G7v zašlých Evinách;
Cletí pieseň, Ampáru nemá
G7v podkarpatských Edomovinách.
(Alexander Kormoš)
Spolu
Am	F	Dm	Em

čakám na to čo nikdy nebude
túžim po tom čo sa nestane
polievam dávno zvädnuté kvety
hľadám korene zmysel vecí

túlam sa po lesoch falošných slov
na každom chodníku trpký bôľ
v našej hlbokej prekliatej noci
každý si len vlastný kríž nosí

ťažko je takto vytvárať mosty
zničiť každý predsudok sprostý
medzi nami kto zbúra steny
kto bude stavať keď nie my

otvorme priestory srdca duše
zabudnime zlozvyky tupé
sebeckých škriepok bolo už dosť
vyhoďme zo seba šedú zlosť

znovu sa naučme ľudskej reči
buďme zase naivné deti
držme sa za ruku v jednom kole
spevom a tancom zmiznú bôle

(Imrich Fuhl)
Moja milenka

CŽivot sa vykašle Gna pravdu,
Amdarmo sa stále s ním Dmžerie,
Gtí čo sa dosýta AmnakradEmnú,
Amneznajú Gzamknuté Cdvere.

FVšetko sa pred nimi Cotvára,
Gkomnaty slávy i Amslasti,
Emzviedli i sväticu Az oltára,
Emteraz im obličky Amastí.
Refrén:	DmPravda však dobitá, Gopľutá
		Czvíja sa v štipľavom Dmhnoji:
		G”Pomôžte, ľudkovia Ammoji,
		Gpomôžte, ľudkovia Cmoji!”

		Kľaknem si, oprúc sa o putá
		rukami odháňam vrany,
		ústami celím jej rany,
		ústami celím jej rany.

(Alexander Kormoš)
S tebou - bez teba

Dvonku noc sneží
Av spálni plno slov
Cchceme naplniť
zopár Gpekných snov

Dležíš tu pri mne
Anie o mne snívaš
Cprečo sa na mňa
Gtak čudne dívaš
žijeme spolu
chceme vždy iné
nikdy nevieme
kto je na vine

klameme telom
duša prehráva
falošne znie
hudba prekrásna

Refrén:
Cs tebou som s tebou
Gs tebou a bez teba
Cchcem tvoje telo
Gako kus chleba
(Imrich Fuhl)
Jeseň
G	Am	C	D

ospanlivé ráno
mračný deň
tmavý podvečer
nočný tieň

holé stromy
padajúce lístie
smutné slnko
stráne hory hmlisté
ustatí ľudia
trasúce sa ruky
žlté oči
v tvár zaryté muky

boliace duše
ľadochladné bozky
zranené srdce
z lásky iba trosky

Refrén:
trasúce sa ruky
v tvár zaryté muky
ľadochladné bozky
z lásky iba trosky
(Veronka Halušková)
Jar
CCválajú dni Gv zelenom, Ambujnom Comame.
CZ tráv vlaňajšiu Gstarinu Amvietor Cpoláme.
		Refrén:		GJar,D	Cuž je 	Amjar...

Odvčasrána veselé vrabce čvrkocú.
Cválajúce topánky jari klepocú.
		Refrén:	Jar, už je jar...

Gazdinka si cibuľku sadí v záhrade,
slniečko jej kožúšok z lúčov upradie.
		Refrén:	Jar, už je jar...
(Juraj Dolnozemský)
Kohút

GEšte sa len briežDdi,
Cale on už ráno Gvíta.
GBledý mesiac hviezDdy
Cvšetky z neba skikiríGka,
Cz neba skikiríGka.
Zatrepoce krídlami,
napína sa, napína sa
ako struna z motúza,
a lenivcov zobúdza,
lenivcov zobúdza.

(Juraj Dolnozemský)
Oplatí sa?

nechcem sa stať profesorom
na doktorát sa vykašlem
nebaví ma sedieť v škole
svätý pokoj mi dajte

ovládam sto teórií
zákony poznám naspamäť
viem že v hlavách zaostalých
žiadna zmena nenastane

viem už písať na úrady
reklamácie žiadosti
štylizujem celkom pekne
proste nie som už sprostý

naučil som sa aj čítať
v troch či štyroch jazykoch
mám za sebou hrubé diela
nesmrteľných klasikov

vyrátam bez kalkulačky
čo sa mi tu oplatí
byť pracovitým statočným
či bez roboty mať prachy
Refrén:
dostať auto chatu
ženu milenku zlatú
vlastniť všetko čo sa dá
len svedomie si predať

lakťom sa tlačiť napred
preto sme prišli na svet
aby sme žrali pili
či ľudský život žili

(Imrich Fuhl)

Vydala Organizácia slovenskej mládeže v Maďarsku (OSMM)
Za vydanie zodpovedá: predsedníčka OSMM Mária Matejdesová
Zodpovedný a technický redaktor: Imrich Fuhl
Typografia, zalamovanie a príprava do tlače:
Spoločnosť Fuhl BT, Mlynky
Tlač: Spoločnosť Thora BT, Budapešť
Publikácia vyšla v máji r. 2001
Rozsah: 8 (A/5) hárkov • Náklad: 550 výtlačkov

Kiadó: Magyarországi Szlovák Fiatalok Szervezete (MaSzFiSz)
A kiadásért felelős: Matejdesz Mária, a MaSzFiSz elnöke
Felelős és műszaki szerkesztő: Fuhl Imre
Tipográfia, tördelés, nyomdai előkészítés:
Fuhl BT, Pilisszentkereszt
Nyomás: Thora BT, Budapest
Megjelent: 2001. május
Terjedelem: 8 (A/5) ív • Példányszám: 550